## Čtvrtletník Kriminalistika

Číslo 3/2004

### Aktuální otázky kriminalistiky jako vědního oboru a pedagogické disciplíny

#### Dr. univ. CSABA FENYVESI, Ph.D.*)

### 1. Pojem kriminalistiky z mezinárodního hlediska

Zdá se, že rozdíl kontinentálního a anglosaského právního systému, hlavně v případě kriminalistiky založené na principech přírodních věd, je zřejmý. Géza Katona nedávno poukázal na to, že ve Spojeném království je rozšířený pojem kriminalistika jako vědecký pojem. Pojem kriminalistických věd (forensic science) se částečně ztotožňuje s kontinentální kriminalistickou technikou. V odborné literatuře se užíval pojem „forensic“ (soudní, trestněprávní) a s totožným obsahem i pojem „scientific“ (vědecký). Poznatky uplatněné během objasňování a dokazování trestných činů se nepovažují za součást „kriminalistických věd“. Anglická odborná literatura dosud pod pojmem přírodovědného zkoumání rozumí vědecké zkoumání nebo objasňování trestné činnosti (Katona, 2002, s. 39).

K forenzní biologii, chemii, balistice, fotografii se jako novinka připojila i forenzní výpočetní technika (zahrnující např. analýzu lidského hlasu a nosičů zvuku výpočetní technikou), antropologie (s vyzdvihnutím archeologických souvislostí), analýza důkazních materiálů, trestní proces („forensic nursing“) a vyšetřování a právní odpovědnost znalců1), průmyslové havárie (engineering failures), požáry (fire science), výbuchy (explosions).

Ve Spojených státech se též setkáváme po několik desetiletí s pojmem „forensic science“ (kriminalistické vědy). Pod pojmem „kriminalistické vědy“2) se zpravidla rozumějí zavedené vědecké poznatky sloužící k vypátrání věcných důkazů, jejich zkoumání a vyhodnocování. Jejich hlavním odvětvím je kriminalistické a soudní (forenzní) lékařství (Katona, 2002, s. 41).

V současnosti však pozorujeme, že od počátku šedesátých let 20. století s tím, jak dochází k přibližování ke kontinentálnímu označení, vychází stále více publikací pod názvem „Kriminalistika“3) („Criminalistics“). Jednou z nejvýznamnějších je Lab Manual, která byla vydána v roce 2001. Jako podtitul, ještě podle staré terminologie, lze číst: An Introduction to Forensic Science, přičemž nadpis již zní: Criminalistics, (Meloan, James, Saferstein, 20014). I zde můžeme najít pro nás vhodná kriminalistická odvětví, mezi něž patří vytváření profilu osobnosti, molekulární genetika a biologie či management bezpečnosti.5)

V rámci kontinentálních států lze ve Francii (v Belgii viz: Goddefroy, 1931; Louwage, 1948) najít pro jednotlivé oblasti odhalování a potlačování trestné činnosti literaturu „Police scientifique“ (vědecká policie) anebo v odkazu na Locarda „Manual de technique policiere“ (policejní technika) (Locard, 1923; dále Gayet, 1965), ale zároveň se objevuje i pojem kriminalistiky (Ceccaldi, 1962; Chevet, Marand, 1981; Fombonne, 1996). V roce 2001 byla v Paříži vydána monografie pod názvem „Manual de criminalistique moderne“ (Příručka moderní kriminalistiky) s podtitulem „La science et la recherche de la preuve“ (Věda o výzkumu důkazů) (Buquet, 2001)6).

V německy mluvících evropských zemích a na východ od nich zdomácněl pojem kriminalistika a užívá se dodnes. V Německu pracují na policejních výzkumech v policejních expertizních ústavech, především v BKA, který sídlí ve Wiesbadenu, a to podle nařízení tohoto Spolkového kriminálního úřadu (Bundeskriminalamt7).

### 2. Kriminalisticko-technické a kriminalisticko-taktické novinky

Pod tímto názvem rozumíme ty novinky, jejichž existence a představení jsou vhodné pro vysokoškolskou výuku kriminalistiky v učebnicích kriminalistiky, okolo nichž nelze projít bez povšimnutí a které se musí objevit alespoň v rámci přednášek při moderní výuce kriminalistiky.

Do okruhu kriminalistické techniky nebo taktiky patří - bez dalšího členění - následující:

1. rozvoj spektroskopické metody se zřetelem na identifikaci zvuků (použití zvukového spektrogramu, neboli analýzy lidského hlasu a nosičů zvuku výpočetní technikou);
2. rozvoj analýzy DNA a pravidelnost genetických analýz;
3. rozšíření metody identifikace osob pomocí výpočetní techniky;
4. použití analýz na matematickém základě (Bayes) v oblasti identifikace;
5. rozvoj kriminalistických analýz („Crime analysis“, důkaz, vina, údaj, mapa);
6. rozvoj vypracování specifického profilu;
7. identifikace počítačového písma nebo tiskárny;
8. pyrotechnika, v jejím rámci výbuchy a jejich vyšetřování.

### 3. Možné směry rozvoje kriminalistických učebnic

Úkolem všech autorů je publikování a zpracování novinek uvedených v předchozím bodě.

V rámci tohoto aktualizačního (updating) programu je třeba se zamyslet nad tím, zda je účelné současné učebnice kriminalistiky (technicko-taktického založení), mezi nimi mohu zmínit „Kriminalisztika tankönyv és atlasz“ (Tremmel, Fenyvesi, 20028), rozšířit o nejdůležitější (nejčastější nebo nejvyzdvihovanější) trestné činy s kriminalisticko-metodickým popisem. Za takové považuji:

1. trestné činy proti životu, zejména vraždu;
2. z trestných činů proti majetku krádež vloupáním;
3. loupež;
4. znásilnění, zejména brutálního charakteru;
5. pod názvem „speciální objasňování“ trestné činy
   - hospodářské,
   - spáchané pomocí výpočetní techniky (včetně identifikace počítačového písma),
   - žhářství, výbuchy,
   - organizovaná kriminalita.

Zde je vhodné doplnit, že v mnoha zemích, včetně České republiky, jsou součástí kriminalistiky nejen metodiky vyšetřování jednotlivých trestných činů, nýbrž i metody kriminalisticko-taktické (pozn. red.).

### 4. Postavení kriminalistických laboratoří ve výuce

Tomu, že se kriminalistika u nás vyčleňuje z předmětů, které jsou vyučovány na právnických fakultách, svědčí několik skutečností. V první řadě bych rád zmínil, že kriminalistika není odvětvím práva: je jednoznačně založená na faktech, která nemají právní povahu, nanejvýš právní podklad, který pochází z trestního práva. Za druhé to, že je založena především na přírodovědeckých poznatcích, přičemž právo má charakter společenskovědní. V konečném důsledku hovoříme o praktické vědecké platformě, tedy o využití teoretických poznatků v praxi, když jen tak je možné dosáhnout žádaného úspěchu. K dosažení toho slouží kriminalistická laboratoř katedry trestního práva na Právnické fakultě Univerzity v Pécsi (Pécsi tudományegyetem). Tady - jak je vidět - se jedná o nácvik kriminalistických praktických činností. Ideální by bylo, kdyby při demonstraci měl každý student možnost sám provádět alespoň nejzákladnější kriminalisticko-technické úkony (zjištění a zajištění stop, jejich analýzu a jednoduchou identifikaci zbylých materiálů, včetně biologických materiálů, kriminalistické fotografování, vytvoření identikitu atd.).

K dosažení žádoucího ideálního stavu jsou nutné další výzkumy. V současnosti se musíme spokojit s tím, že všechny důležité aspekty práce na místě činu a pomůcky umíme představit a všechna kriminalistická odvětví dokážeme obohatit o fotografie, předměty a videozáznamy.

### 5. Plánovaná studijní a výzkumná literatura ústavu Pécsi Bünügyi Mühely

Kromě doplnění výše uvedené Kriminalisztika tankönyv és atlasz a rozšíření laboratoře plánujeme vydání následujících studijních pomůcek:

1. kriminalistický lexikon9),
2. kriminalistická bibliografie10),
3. kriminalistické studie případů11),
4. každoročně vydávané periodikum, které bude obsahovat příspěvky pracovníků ústavu Pécsi Bünügyi Mühely, mezi nimi i příspěvky s kriminalistickou tematikou12).

V závěru je třeba zmínit, že v posledních letech se zúžil počet publikací s kriminalistickou tematikou. Jen pokud vím, zanikl RFT Figyelö, Magyar rendészet, Technikai közlemények. Rovněž do redakce Belügyi szemle již autoři téměř nezasílají články s kriminalistickou tematikou, a pokud už se někdo k tomu odhodlá, tak je dávána přednost taktice a metodice před technikou.

Bohužel Státní kriminologický institut vypustil ze svého názvu pojem „kriminalistický“ a výzkumy a publikace se přizpůsobují už jen tomuto profilu.

Literatura:
Buquet, A.: Manuel de criminalistique moderne. (La science et la recherche de la preuve). Presses Universitaires de France, Paris, 2001.
Femand, C. P.: La criminalistique. „Que sais-je?“ PUF, Paris, 1962.
Fenyvesi, C. - Herke, C. (szerk.): Minúciák. Tanulmányok Tremmel Flórián professzor 60. születésnapjának tiszteletére. Pécs, 2001.
Fenyvesi, C. - Herke, C. (szerk.): Tanulmányok Erdösy Emil professzor tiszteletére. PTE ÁJK, Pécs, 2002.
Fombonne, J.: La criminalistique. Presses universitaires de France, Paris, 1996.
Gayet, J.: Manuel de police scientifique. Payot, Paris, 1965.
Goddefroy, E.: Manuel élémentaire de police technique. Larcier, Bruxelles, 1931.
Gross, H.: A kriminalisztika enciklopédiája. Graz, 1900.
Katona, G.: A kriminalisztika és a bünügyi tudományok. BM Kiadó, Budapest, 2002.
Locard, E.: Manuel de technique policere. Payot, Paris, 1923.
Louwage, F. E.: Technique et tactique de la police criminelle. Ninove, 1948.
Meloan, L. E. - James, R. E. - Saferstein, R.: Criminalistics. An Introduction to Forensic Science. Prentice-Hall, New Jersey, 2001.
Modly, D.: Prirucni kriminalisticki leksikon. Fakultet kriminalistickin nauka, Sarajevo, 1998.
O`Hara, C. E. - Osterburg, J. W.: An Introduction to Criminalistics, New York, 1960.
Ottolenghi, S.: Polizia scientifica. Roma, 1910.
Tremmel, F. - Fenyvesi, C.: Kriminalisztika tankönyv és atlasz. 3. kiadás. Dialóg-Campus, Budapest-Pécs, 2002.
Příloha:
Použití pojmu „kriminalistika“ ve střední a východní Evropě (jsou uváděny prameny, se kterými se autor seznámil):
Bosna a Hercegovina
Wilhelm, J. G.: Uvod u practicnu kriminalistiku. Sarajevo, 1965.
Vodinelič, V. V.: Kriminalistika. Otkrivánije i dokazivánije. Skopje, 1985.
Chorvatsko
Kobovac, I.: Kriminalistika. Zagreb, 1960.
Papeš, D.: Privredna kriminalistika. RSUP SR Hrvatske, Zagreb, 1988.
Vodinelic, V. V. - Aleksic, Z.: Kriminalistika. Zagreb, 1991.
Pavišic, B. - Modly, D.: Kriminalistika. Rijeka, 1999.
Pavišic, B.: Uvod u kriminalistiku, Zagreb, 2002.
Jugoslávie (nyní Srbsko a Černá Hora)
Akcimovic, M.: Kriminalistika. Privredna stampa, Beograd, 1979.
Krivokapic, V.: Kriminalisticka taktika. VSUP, Beograd, 1982.
Vodinelic, V. V.: Kriminalistika. Savremena administracija. Beograd, 1984.
Mitrovic, V.: Kriminalisticka technika. Beograd, 1986.
Polsko
Adamczak, S. - Hanausek, T. - Jarosz, J.: Kryminalistyka, zagednienia wybrane. Krakow, 1971.
Czeczot, Z. - Czubalski, M.: Zarys kryminalystyki. Warszawa, 1972.
Creczot, Z. - Tomaszewski, T.: Kryminalistyka ogolna. Torun, Warszawa, 1996.
Holyst, B.: Kryminalistyka. Warszawa, 1996.
Fischer, B.: Kazusy z kryminalistyki. Zakamycze, 1998.
Litva
Palskys, E. - Kazlauskas, M. - Danisevičius, P.: Kriminalistika (vadovélis). V. Mintis, Vilnius, 1985.
Německo
Walder, H.: Kriminalistisches Denken. Kriminalistik Verlag, Hamburg, 1975.
Geerds, F.: Kriminalistik. Schmidt-Rhömhild, Lübeck, 1980.
Kube, E. - Störzer, H. U. - Timm, K. J. (Hrsg): Kriminalistik. Handbuch für Praxis und Wissenschaft. (Band 1 - 2.) Boorberg Verlag, Stuttgart - München, 1992-1994.
Brodag, W. - D.: Kriminalistik. Grundlagen der Verbrechensbekämpfung. Ricard Boorberg Verlag, Stuttgart - München, 1995.
Burghard, W. et al.: Kriminalistik - lexikon. Kriminalistik Verlag Hüthig GmbH, Heidelberg, 1996.
Clages, H.: Kriminalistik. Lehrbuch für Ausbildung und Praxis. Richard Boorberg Verlag, Stuttgart - München, 1997.
Rusko
Belkin, R. S. - Vinberg, A. I.: Kriminalistika i dokazivanije, Moskva, 1969.
Rumunsko
Mircea, I.: Criminalistica. Lumina Lex, Bucuresti, 1999.
Alamorenau, S.: Elemente de crimanalista. Alma mater, Cluj-Napoca, 2000.
Slovinsko
Hepp, R.: Kriminalistika med znanostjo in ideologijo. RKK, Ljubljana, 1979.
Zerjav, C.: Kriminalistika. MNZ RS Ic, Ljubljana, 1994.
Maver, D.: Kriminalistika. Ljubljana, 1997.
Fenyvesi, C.
Aktuální otázky kriminalistiky jako vědního oboru a pedagogické disciplíny
SOUHRN

Kriminalistika je věda, která sehrává roli nejen pro policejní orgány, která není vědou jen pro policii, ale hraje důležitou úlohu i v jiných právních odvětvích, kde je potřebné dokazování. Proto musí mít postavení ve vzdělávání posluchačů práva, tvůrců zákonů a pro všechny, kteří právo využívají, v předmětové struktuře jednotlivých oborů právnických fakult. To zavazuje současné i budoucí učitele kriminalistiky, vědce a badatele k tvorbě moderních učebních pomůcek.

Fenyvesi, C.
Current issues of criminology as science and pedagogical discipline
SUMMARY

Criminology is a science that plays a role not only for police bodies, a science not only the police, but one that plays an important role in other legal branches as well, where proving is needed. For this reason it has to have a place in the education of law students, law creators, and all who use law, in the subject structure of the individual specialisations within law studies. This obliges the current and the future criminology teachers, scientists and scholars to create modern teaching tools.

Fenyvesi, C.
Aktuelle Fragen der Kriminalistik als Wissenschaft und pädagogische Disziplin
ZUSAMMENFASSUNG

Kriminalistik ist Wissenschaft, die eine Rolle nicht nur für Polizeiorgane spielt, die nicht Wissenschaft nur für die Polizei ist, aber die eine wichtige Rolle auch in anderen Rechtszweigen, wo man Beweise erfordert, spielt. Deswegen muss sie Stellung in der Bildung der Rechtshörer, der Bilder der Gesetze und für alle, die das Recht auswerten, in der Objektstruktur der einzelnen juristischen Fakultäten haben. Das verpflichtet die jetzigen und künftigen Lehrer der Kriminalistik, die Wissenschaftler und Forscher zur Bildung moderner Lehrmittel.

*) Autor vyučuje na katedře trestního práva Právnické fakulty Univerzity v Pécsi (Maďarsko).
1) Co se týče výuky kriminalistiky na vysokých školách v Anglii v právnických a trestněprávních odborech, studium a výuku kriminalistických věd často doplňují mezinárodní výzkumy (Katona, 2002, s. 55).
2) Jedním ze znaků právního systému v USA je, že nevymezuje míru znaleckého dokazování v občanskoprávním a trestněprávním řízení. Federální pravidla dokazování (Federal Rules of Evidence) jsou platná pro obě oblasti a předepisují způsob a předmět znaleckých posudků (Katona, 2002, s. 40).
3) Co se týče výuky kriminalistiky na vysokých školách ve Spojených státech, mnoho vysokých škol provozováním samostatných výzkumných ústavů (např. Florida International University), anebo v rámci kriminalistické forenzní fakulty organizovaných výzkumných pracovišť (John Jay University New York, fakulta George Washingtona, Washington D. C.) zajišťuje pokrok výzkumem v nejdůležitějších oblastech, které se využívají i k výuce. Častá je sloučená výuka více disciplín, např. forenzní věda a kriminologie nebo chemie s forenzní vědou a toxikologií, anebo analytika a forenzní vědy (Katona, 2002, s. 55 - 57).
4) Podobný postup je patrný v případě některých autorů, mohu vzpomenout např. Charlese E. O´Haru. V jeho dvou základních dílech se prezentují oba směry: O´Hara, Osterburg (1960), a O´Hara, O´Hara (1994).
5) Podobně jako ve Spojeném království, tak i v USA se zabývají trestním procesem (forensic nursing) a rovněž i pyrotechnikou.
6) Název zároveň poukazuje na tu důležitou skutečnost, že mezi dokazováním a kriminalistikou je velmi silná vazba. Tato vazba - dle mého názoru - je nejen v trestněprávním dokazování, ale i v těch právních odvětvích, ve kterých probíhá dokazování (například ve správním právu, pracovním právu či ve věcech občanského práva).
7) To vysvětluje, že v Německu jen na fakultě v Ulmu se nachází mezi vyučovanými předměty též kriminalistika. V NDR před znovusjednocením Německa na více fakultách, především na Humboldtově univerzitě, vyučovali kriminalistiku, avšak později tuto výuku zrušili v souladu s výše uvedenou strukturou. V knihovně Institutu Maxe Plancka (Institut für ausländisches und internationales Strafrecht) v německém Freiburgu se nachází jedna z nejbohatších kriminalistických sbírek, která může posloužit vědcům v každé oblasti. Fakulta v Lousanne ve Švýcarsku je jednou ze základen ve výuce kriminalistických věd. Na počátku minulého století se i v Itálii objevilo „policejněvědní“ dílo - Ottolenghi, 1910.
8) V tomto díle je potřeba rozšířit i osvědčený „Atlas“ o obrazovou ilustraci metodiky uvedených trestných činů.
9) Podobná díla vydali Gross, H.: Encyklopedie kriminalistiky (1900); Burghard - Hamacher - Herold - Schreiber - Stümpel - Vorbeck: Kriminalistik Lexikon (1986); Modly: Priručni kriminalistički leksikon (1998); Modly, D. - Korajlic, N.: Kriminalisticki rjecnik (2002).
10) V Maďarsku naposledy takové dílo vydal Allem és Jogtudományi intézet Kriminalisztikai Munkaközössége v roce 1956 pod názvem Kriminalistická odborná literatura v maďarštině.
11) Pokud vím, obšírněji systematicky zpracované dílo zakládající se na vědeckých výsledcích kriminalistiky pro účely výuky na vysokých školách nebylo vydáno.
12) O počátku této série napovídá publikace: Fenyvesi, C. (2001), anebo Fenyvesi, C. (2002). Do budoucna plánujeme v PTE ÁJK vydávat Studia luridica Auctoritatae Universitatis Pécs Publicata.