K riminalistika | číslo4/1999

ZE ZAHRANIČÍ

### Proces sbližování vnitrostátního práva
s právem Evropských společenství

Informace o berlínském sympoziu
JUDr. Bohumil Pikna, CSc., oddělení kompatibility s právem Evropských společenství odboru legislativy MV ČR

Letošní sympozium v Berlíně ve dnech 16. až 20. června, kterého se účastnil rovněž autor této informace, pořádala Německá nadace pro mezinárodní právní spolupráci společně se Spolkovým ministerstvem spravedlnosti Spolkové republiky Německo. Jeho tématem byl „Proces sbližování vnitrostátního práva s právem Evropských společenství - vyhlídky a výzva pro státy střední a východní Evropy“.

Tato akce pořádaná každoročně již od roku 1993 byla tentokrát věnována velmi aktuálním tématům v návaznosti na vstup Amsterodamské smlouvy v platnost dnem 1. května 1999, a to změnám, kterých doznává evropské právo, a dopadům na acquis v oblastech justice a vnitřních věcí. Sympozia se účastnili zejména experti na danou problematiku z Bulharska, České republiky, Estonska, Maďarska, Litvy, Lotyšska, Polska, Rumunska, Slovinska a Slovenské republiky.

Program sympozia
Experti i funkcionáři Evropské unie přednášeli na tato témata:

1. Trestní právo po Amsterodamu - stav a perspektivy
2. Evropské společenství a Evropská unie po Amsterodamu - účinek Amsterodamské smlouvy na Smlouvu o založení Evropského společenství a Smlouvu o Evropské unii
3. Zásada „Rule of Law" (článek 6, odstavec 1 Smlouvy o Evropské unii) - požadavky na kandidátské země vyplývající z Amsterodamské smlouvy (článek 49 Smlouvy o Evropské unii)
4. Příprava na přistoupení - současný stav a perspektivy
5. Perspektivy rozvoje evropského občanského práva

Dále jednaly v průběhu jednoho dne pracovní skupiny k tématům:

1. Schengenské acquis a jeho převzetí do rámce Evropské unie
2. Praktické problémy sbližování práva v období před přístupem do Evropské unie
3. Poslední vývoj a perspektivy soudní pomoci v občanských věcech (články 65 a 293 Smlouvy o založení Evropského společenství)
4. Pravomoc a typy řízení Evropského soudního dvora po vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost
5. Převzetí acquis kandidátskými zeměmi v oblastech justice a vnitřních věcí
6. Ústavní problémy, jež představuje přistoupení k Evropské unii
7. Právní otázky nových komunikačních technologií
8. Ochrana základních práv v Evropské unii a vztahy mezi národní ústavní jurisdikcí, Soudním dvorem Evropských společenství a Evropským soudem pro lidská práva

Poznámky k některým tématům:
Schengenské acquis a jeho převzetí do rámce Evropské unie

Spolupráce probíhající na základě schengenských úmluv mezi třinácti z patnácti členských států Evropské unie probíhala do Amsterodamu formálně vně struktur Evropské unie. Zahrnuje vedle odstranění kontrol na hranicích uvnitř schengenského svazku rovněž úzkou spolupráci v politikách týkajících se azylu a uprchlíků, jakož i policejních úkolů a na úseku trestního stíhání. Na základě Protokolu o zapojení Schengenského systému do rámce Evropské unie připojeného k Amsterodamské smlouvě bude tato spolupráce převzata do formálních struktur Evropské unie. Přitom Schengenský protokol předpokládá, že budou části tzv. schengenského acquis převzaty do práva Evropských společenství. To znamená, že právním základem těchto předpisů bude v budoucnosti nová hlava IV. Smlouvy o založení Evropských společenství. Další části acquis mají být převzaty do mezivládní spolupráce v rámci hlavy VI. Smlouvy o Evropské unii (tzv. třetí pilíř). Pro Velkou Británii a Irsko, jakož i pro Dánsko obsahuje Amsterodamská smlouva výjimky. Oproti tomu nové členské státy Evropské unie budou povinny podle článku 8 Schengenského protokolu převzít acquis při svém přístupu v plném rozsahu.

Praktické problémy sbližování práva v období před přístupem do Evropské unie

Státy střední a východní Evropy, které uzavřely asociační dohody s Evropskou unií, se snaží již před přístupem k Evropské unii sblížit svůj vnitrostátní právní řád s právem Evropské unie a právem Evropských společenství („právo EU/ES“), zvláště se sekundárním právem Společenství. Vedle problémů, které vyplývají z rozdílného stupně rozvoje tržních hospodářských struktur, jakož i požadované funkční schopnosti veřejné správy v jednotlivých státech střední a východní Evropy, je převzetí práva EU/ES nečlenskými státy zdrojem množství právních problémů. Proto se Evropská unie snaží kandidátské země v tomto procesu podpořit rozličnými opatřeními.

K problémům týkajícím se techniky provádění směrnic ES do vnitrostátního práva přidružených zemí přistupuje i otázka možnosti „implementace“ nařízení ES do vnitrostátního práva, a to pouze v předvstupní fázi. Jde o problematiku zajištění sladěnosti práva přidružených zemí s celým systémem komunitárního práva tak, aby okamžikem vstupu do Evropské unie mohla bezproblémově platit přímo nařízení ES ve smyslu „self executing“. Nejde jen o problém využití legislativní techniky, ale rovněž o otázku právně teoretickou.

Poslední vývoj a perspektivy soudní spolupráce v občanských věcech

Rovněž po vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost Společenství disponuje pouze omezenou příslušností v oblasti občanského práva. Zatímco byly části hmotného občanského práva ovlivněny zejména některými směrnicemi z oblasti ochrany spotřebitele, byl nejdříve základem pro usnadnění přeshraniční soudní spolupráce v občanských věcech článek 220 (nyní článek 293) Smlouvy o založení Evropských společenství, který zakotvuje uzavírání příslušných úmluv mezi členskými státy. Toto ustanovení bylo později doplněno článkem K 3 ve spojení s článkem K 1 bod 6 Smlouvy o Evropské unii (ve verzi Maastrichtské smlouvy). Vedle Evropské úmluvy o místní příslušnosti soudů a příslušnosti pro výkon rozhodnutí (Bruselská úmluva) uzavřené již v roce 1968, jakož i pozdější paralelní úmluvy z Lugana, která je otevřena rovněž pro přístup nečlenských států Evropské unie, se připojila v nedávné době zejména úmluva o doručování, jakož i doplnění Bruselské úmluvy se zřetelem na soudní manželské záležitosti (Brusel II).

Příslušnost a typy řízení Evropského soudního dvora v návaznosti na vstup Amsterodamské smlouvy v platnost

Amsterodamská smlouva s sebou přináší řadu novinek pokud jde o příslušnost a typy řízení Soudního dvora Evropských společenství („Evropský soudní dvůr“). Poprvé se tak pamatuje na příslušnost Evropského soudního dvora také v oblasti nově koncipovaného třetího pilíře Smlouvy o Evropské unii (hlava VI. Ustanovení o policejní a justiční spolupráci v trestních věcech). Ovšem pravomoci Evropského soudního dvora jsou zde - oproti pravomocem v oblasti Smlouvy o založení Evropského společenství - zřetelně omezeny. Amsterodamská smlouva rovněž posiluje ochranu základních práv (článek 46 písmeno d) ve spojení s článkem 6 odstavec 2 Smlouvy o Evropské unii).

Převzetí acquis kandidátskými zeměmi v oblastech justice a vnitřních věcí

Smlouva o Evropské unii (ve verzi Maastrichtu) poprvé výslovně položila smluvní základy pro spolupráci v oblastech justice a vnitřních věcí mezi členskými státy Evropské unie (třetí pilíř). Tato spolupráce je však založena na využívání tradičních forem mezivládní spolupráce, tedy na jiném právním základě než spolupráce v rámci působnosti Smlouvy o založení Evropského společenství. Acquis communautaire - ve smyslu zvláště stavu práva, které musí přidružené země převzít - v oblastech justice a vnitřních věcí je méně homogenní než v mnoha oblastech komunitárního práva (práva Společenství). Řadu změn přinesla Amsterodamská smlouva tím, že části dosavadního acquis jsou z třetího pilíře převzaty do oblasti práva Společenství (nová hlava IV. Smlouvy o založení Evropského společenství). Třetí pilíř Smlouvy o Evropské unii (ve znění Amsterodamu) tak zahrnuje pouze oblasti týkající se spolupráce policie a justice v trestních věcech (hlava VI. Smlouvy o Evropské unii) a představuje rovněž právní základ pro nové právní instrumenty třetího pilíře, mezi něž patří mj. rámcová rozhodnutí srovnatelná se směrnicemi ES (článek 34 Smlouvy o Evropské unii). Tyto změny společně se změnami v materii Schengenu povedou k tomu, že acquis v oblastech justice a vnitřních věcí bude v době přístupu nových členských států jinak strukturováno, nežli je tomu dnes.

Ústavněprávní problémy přístupu k Evropské unii

Přístup k Evropské unii s sebou nese pro všechny kandidátské země možné ústavněprávní problémy. I některé ze států, které naposled vstoupily do Evropské unie, musely přizpůsobit svou ústavu. Zčásti to bylo žádoucí již pro přístup k zakládajícím smlouvám tří Společenství, v jiných případech až pro ratifikaci Smlouvy o Evropské unii. Přitom někdy vznikají specifické problémy asociované země (např. v otázce nemovitého majetku cizinců). V jiných případech byly v popředí spíše zásadnější otázky přenesení výsostných práv, jakož i zajištění přednosti a přímé účinnosti práva Společenství.

Právní otázky nových komunikačních technologií

V souvislosti s používáním moderních elektronických komunikačních prostředků, zejména internetu, vzniká množství nových právních otázek, které často vyžadují koordinaci na mezinárodní úrovni. Jedná se např. o otázku účinného uzavírání smluv včetně použití „elektronických signatur“. Tím jsou často rovněž dotčeny právní oblasti, které je třeba harmonizovat uvnitř Evropského společenství. Narůstající používání nových komunikačních technologií zejména v právním styku vyžaduje přiměřeně rovněž přezkoumání, vývoj, příp. adaptace právních předpisů Společenství.

Ochrana základních práv v Evropské unii a vztah mezi národním ústavním soudnictvím, Soudním dvorem Evropských společenství, jakož i Evropským soudním dvorem pro lidská práva

Článek 6 odstavec 2 Smlouvy o Evropské unii zavazuje Unii k respektování základních práv tak, jak jsou zaručována v Evropské úmluvě na ochranu lidských práv a základních svobod z 4. listopadu 1950 a jak vyplývají z tzv. společných zásad práva Společenství, které vycházejí ze společných ústavních zvyklostí členských států Evropské unie. Podle článku 46 písmeno d) Smlouvy o založení Evropského společenství je napříště Evropský soudní dvůr výslovně příslušný k tomu, aby zaručil tuto ochranu základních práv vůči jednání orgánů Evropské unie. V oblasti práva Společenství si také již dříve Evropský soudní dvůr odvodil takovou pravomoc ze své příslušnosti k zajišťování práva (článek 220 Smlouvy o založení Evropského společenství). Provádění, případně výkon práva Společenství uskutečňují často orgány členských států. Jejich ústavy zase zčásti obsahují vlastní seznam základních práv. Koneckonců všechny členské státy také k Evropské úmluvě o lidských právech přistoupily a podléhají jurisdikci Evropského soudního dvora pro lidská práva ve Štrasburku. Ochrana základních práv v Evropské unii se tak jeví „v poměru napětí nebo spolupráce mezi konkurujícími“, v konkrétním případě možnými věcně příslušnými soudy.

Copyright © 1999 Ministerstvo vnitra České republiky
| úvodní stránka |