K riminalistika | číslo4/1999

### Technické a informační možnosti odhalení změněné identity vozidla

Úloha nalezení příznaků odstranění nebo falzifikace základních identifikačních znaků
Ing. ROMAN RAK, Odbor spojení a informatiky MV ČR, Praha

Při rozhodování, zda vozidlo je v pořádku z pohledu základních identifikačních znaků a dokladů, nestranný posuzovatel by měl mít možnost vzájemně konfrontovat údaje v dokladech vozidla (obsahovou i formální stránku), identifikační znaky samotného vozidla a v neposlední řadě i údaje v počítačové evidenci (registru) vozidel. Teprve uvedený třístranný pohled spolu s celkovou historií zajišťuje objektivní pohled na vozidlo. Při kontrole jediného prvku jsou možnosti nalezení případných rozporů silně omezené.

V dokladech bychom měli především porovnávat každý exemplář s obvyklým standardem vyplňování příslušných formulářů té či oné země. Státní administrace by měla proto zaručovat jednotný způsob vystavování dokumentů k vozidlu. S nástupem výpočetní techniky by mělo být postupně vytěsněno „ruční“ vypisování (psacím strojem nebo rukou) údajů do příslušných kolonek a údaje by měly být výsledkem přímého výstupu z informačního systému registrovaných vozidel. Jedině tak lze podstatně omezit chybovost v datech a ulehčit odhalování případných falzifikátů. Jakékoliv náznaky korekcí v dokladech (přepisování údajů, bílé retušovací přetěry, vlepování celých řádek na samolepicích proužcích, opravné propisoty apod.) by měly signalizovat, že s doklady není něco v pořádku. Bohužel, v praxi se setkáváme i s takto vyplněnými doklady, zejména v případech individuálních dovozů ze zahraničí nebo přestaveb vozidla, které jsou akceptovány nebo dokonce vyplňovány státními orgány.

V praxi je poměrně časté, že ze státních orgánů se ztrácejí bianco (nevyplněné) zúčtovatelné doklady - formuláře (např. OTP, technické průkazy). Na odcizené doklady jsou přihlašována závadová (i odcizená) vozidla. V případě zjištění uvedených ztrát - a zájmu s daným jevem bojovat - není nijak technicky složité zahrnout odcizené doklady do počítačových systémů pátrání a monitorování příslušných evidencí. Po určitém času tak lze přesně monitorovat pohyb zmíněných dokumentů a na ně registrovaných vozidel. Předpokladem je však důsledná autorizace při přihlašování úředníků do informačních systémů i provádění jednotlivých transakčních změn, které jsou povoleny odpovídajícími přístupovými oprávněními vázanými na konkrétní uživatelská konta v IS.

V informačních systémech se zpravidla stávají podezřelými nekompletní nebo nepřesné či rozporuplné údaje. Rovněž chybějící archivní údaje k vozidlu s již několika lety v provozu mohou být varovným signálem, stejně jako velice časté změny, při kterých lze papírově i počítačově měnit identitu vozidla - výměny motorů, podvozků, opravy položek v IS, časté změny majitelů apod.

V následujících řádcích ale především zaměříme pozornost na nejčastější změny v samotných identifikačních číslech, která jsou pachateli s velkou fantazií upravována přímo na vozidlech. Uvedeme nejen nejčastější příznaky, jak falzifikáty rozpoznávat, ale ukážeme i určité praktické problémy, se kterými se vyšetřující orgány setkávají. Navrhneme některá opatření, která by ve spolupráci výrobců vozidel a státní správy pomohla efektivně a levně zamezit falzifikaci výrobních čísel a zjednodušit i urychlit proces identifikace vozidel.

Zásahy do identifikátoru VIN a jeho okolí

Aby pachatel vyloučil možnost odhalení faktu, že vozidlo bylo odcizeno, musí změnit identitu vozidla. Jinými slovy: pozměnit základní identifikační znaky (markanty) vozidla - SPZ, výrobní čísla základních komponent vozidla (motoru), barvu apod. Záleží na legislativních a technických zvyklostech jednotlivých zemí. V některých západoevropských zemích se např. neevidují výrobní čísla motorů. Jediným světově uznávaným unikátním identifikátorem vozidla je VIN (Vehicle Identification Number), který je společný pro všechny země a následně se promítá i do IS.

Aby byla zaručena změna identity vozidla, pachatel (spolupachatelé) musí provést zásah do vozidla, jeho dokladů a následně do informačního systému. Připomeňme, že změny údajů v IS jsou prováděny na základě předkládaných dokladů. Z tohoto pohledu je současná česká praxe registrace vozidla nedostatečná, protože na rozdíl od minulých let policie (dopravní inspektoráty - DI) nemají možnost systémově požadovat přistavení vozidla ke konfrontaci dokladů a skutečného VIN při zápisu vozidla do evidence DI. V praxi to pak znamená, že údaje do IS jsou „slepě“ přepisovány z dokladů.

Problémy nastávají v okamžiku, kdy kontrolní mechanismy (např. kontrolní číslice ve VIN) zabudované v IS signalizují nekorektnost v předkládaných údajích, a je tak prokazatelné, že doklady neodpovídají skutečnosti. Pro uvedený příklad chybí jasná metodika registračních orgánů, jak postupovat, a registrační proces je proto zpravidla ukončen „mávnutím ruky“ s tím, že doklady jsou rozhodující a že je vlastně vše v pořádku. Registrační úkony a IS jsou bohužel v české praxi stále považovány za cosi druhořadého a chápány jen jako nutné zlo pro naplnění směrnic a zákonů, podle kterých některé údaje mají být „pouze“ evidovány. Evidenční praxe je degradována na opisování údajů z předkládaných dokladů, bez důrazu na nezbytné kontroly, které by měly být primární. Zapomíná se na úlohu evidenční ochrany a na celkové poslání IS, včetně boje proti podvodům a krádežím vozidel.

Pro pachatele jsou dnes proto rozhodující „jen“ úprava identifikačních znaků na vozidle a získání (úprava) odpovídajících dokladů. Tuto úlohu lze principiálně realizovat dvojím způsobem:

1. změnou identifikačních údajů na vozidle a vytvořením „nových dokladů“,
2. využitím starých dokladů (z jiného vozidla, nejlépe co nejbližšího typu a modifikace) a následnou fyzickou změnou identity vozidla.

Nutno podotknout, že v praxi se můžeme setkat s případy využívajícími různé kombinace obou postupů.
Změna identifikátorů na vozidle a vytvoření nových dokladů

Pod vytvořením nových dokladů si můžeme představit vypsání „správných“ údajů do získaných (odcizených) originálních bianco dokumentů, stejně jako úpravu (falzifikaci) dokladů tak, aby údaje v nich obsažené logicky odpovídaly vozidlu. Úroveň a rozsah falzifikace pachateli záleží i na zájmu a kvalitě práce a možnosti prověřování údajů státními orgány. Nemá-li např. policie možnost (nebo ji zpravidla nevyužívá) prověřovat i původ vozidla v zahraničí, není pak pro pachatele nezbytně nutné měnit fyzickou identifikaci vozidla a plně postačuje změnit doklady vozidla tak, aby se zakryl skutečný majitel, kterému bylo vozidlo odcizeno. Jakýkoliv zásah do změny fyzické identity vozidla totiž při náhodné nebo systémové kontrole zvyšuje pravděpodobnost nalezení stop (informací), že s vozidlem není něco v pořádku, což ohrožuje i samotného pachatele.

Tento přístup je využíván především tehdy, kdy pachatel vylučuje cestování vozidla do země, ze které bylo odcizeno. V původní zemi totiž při tomto přístupu existuje reálná možnost odhalení odcizeného vozidla na základě původního VIN nebo jiných identifikačních údajů. Tuto skutečnost si dnes uvědomuje řada občanů a velice často se do rodin kupuje druhý, levný automobil, vědomě určený jen pro provoz na území ČR.

Pochopitelnou snahou pachatele je zahlazovat stopy. Použil-li při prvním přihlášení odcizeného vozidla do provozu upravené, padělané, odcizené nebo nedostačující doklady, pak vzápětí se je snaží odstranit, aby zahladil stopy a zlikvidoval kompromitující důkazy. Přechodné doklady jsou v mnoha případech nahlášeny pachatelem nebo prostředníkem jako poškozené, odcizené apod. a jsou pak legálně nahrazeny originálními, které jsou již vystaveny státními orgány. Z toho důvodu jsou logické i časté převody závadových nebo odcizených vozidel z jednoho administrativního regionu (okresu) do druhého se změnou majitele vozidla. Při registračních změnách jsou státními orgány vydávány doklady nové, originální a v procesu legální změny majitele jsou zahlazovány původní stopy. Není nutno nijak zvlášť zdůrazňovat, že pro tyto akce jsou používáni i tzv. koně - osoby které za úplatu (vědomě nebo nevědomě) pomáhají legalizovat odcizená vozidla.

Častější meziokresní převody (odcizených) vozidel mají ještě jeden psychologický dopad. V neznalém potenciálním kupci vyvolávají nový, důležitý pocit, že vozidlo s největší pravděpodobností nemohlo být odcizeno, protože policie je při každém převodu kontroluje. Uvědomíme-li si však výše popsané možnosti a praktiky kontrol státními orgány, pochopíme, že subjektivní pocit kupce může být naprosto chybný. V praxi jsou známé i případy, kdy odcizené vozidlo (zanesené v systému pátrání policie) bez jakýchkoliv zásahů do identifikace a dokladů prošlo dokonce několika okresy, aniž by kdokoliv z úředníků reagoval na závadové příznaky a hlášení IS a teprve ve třetím nebo čtvrtém okrese na základě stejných informací (shodného IS) bylo vozidlo vyhodnoceno jako odcizené! Záleží tedy i na přístupu, zodpovědnosti, morálce, stimulaci a vytíženosti jednotlivých státních úředníků, jak informace k vozidlu vyhodnocují.

Využití „starých“ dokladů a následná fyzická změna identity vozidla

V mnoha inzertních rubrikách můžeme pravidelně číst „Koupím doklady k vozidlu typu...“ Doklady se nabízejí a dobře prodávají i na různých burzách automobilů, náhradních dílů apod. Staré doklady totiž dobře poslouží ke změně identity vozidla. V praxi se velice často využívá institut „přestavby vozidla“. Z jednoho typu vozidla lze přestavbou legálně učinit zcela jiný automobil. Doklady od jiného vozidla tak poslouží pro přerod závadového vozidla na vozidlo nové, které dále již nevyvolává žádné pochybnosti. V procesu přestavby nebo opravy lze pochopitelně vyměňovat jednotlivé díly, nesoucí i markantní a unikátní výrobní čísla - čísla motoru, VIN apod. Není tak složité z odcizeného vozidla postavit evidenčně úplně nový automobil.

V evidenci pak nalezneme informace o papírové přestavbě např. Škoda 1000 MB na Škodu 100, Škodu 120 a nakonec na favorit. O smysluplnosti technické změny v takovém rozsahu lze více jak pochybovat. Skutečnost je mnohdy mnohem jednodušší. Doklady Škoda 1000 MB v tomto extrémním případě byly použity pro legalizaci odcizeného favoritu. V praxi je však častější používání dokladů od podobného typu automobilu.

Úřední čísla

V praxi dopravních inspektorátů (DI) je znám pojem úřední číslo, které může prakticky nahrazovat všechna čísla podléhající evidenci vozidel (číslo motoru, karoserie, VIN):
„Jestliže se při technické prohlídce zjistí, že na vozidle u části podléhající evidenci je evidenční číslo nečitelné, poškozené nebo neúplné nebo není evidenční číslo vyraženo, požádá pracovník dopravního inspektorátu držitele o vysvětlení; nebrání-li tomu závažné skutečnosti, dopravní inspektorát přidělí místo takového evidenčního čísla úřední číslo.“ 1)

Podle již citovaného nařízení navíc „Ředitelství služby dopravní policie (ŘSDP) může udělit výjimku ze způsobu přidělování úředního čísla a ze stanovené formy úředního čísla“.

Nekritické přidělování úředního čísla státními orgány vede ve skutečnosti k legalizaci odcizených vozidel. Není nijak nutné důrazně poznamenávat, že proces přidělování úředních čísel nemá v zahraničí obdoby a pro odborníky je nepochopitelný.

Přidělování úředních čísel je typické pro starší nebo individuálně dovezené automobily. Je více než zřejmé, že dovezená vozidla směřují především z oblasti bývalé hranice se SRN. Pro tuto oblast (ve srovnání s ostatními regiony ČR) je markantní nižší hustota obyvatel, menší osídlení s většími vzdálenostmi mezi obcemi, nižší dostupnost prostředků MHD, a tím i větší potřeba na individuální a levnou dopravu.

Přidělování úředních čísel státními orgány by mělo být kriticky přehodnoceno a z praxe následně odstraněno.

„Vyřezávání“ VIN z jiného automobilu

je v praxi dalším způsobem, jak změnit identitu odcizeného vozidla. Princip spočívá v tom, že na odcizený automobil je přenesena identita zcela jiného automobilu, který nemá žádný „negativní“ záznam u policie - tj. nefiguruje např. v systému pátrání po odcizených automobilech, není nikde evidován ve spojitosti s trestnými činy, daňovými podvody apod.

Z jednoho automobilu je identifikátor vyjmut a do druhého je „navařen“, přenesen s celým dílem, na kterém je upevněn, nebo dokonce vyměněn s „novou“ karoserií.

V souvislosti s tímto druhem změny identity musíme upozornit na jeden důležitý moment. Je-li policejní, registrační, vyšetřující nebo jakýkoliv další orgán státní správy při prověřování vozidla odkázán pouze na databázi odcizených vozidel (která je vždy v primární gesční kompetenci policie), není možné informačně zjistit žádné rozpory! Ke komplexnímu prověřování je nezbytný přístup do centrálních registrů vozidel evropských zemí (včetně domácího). Zde totiž nalezneme potřebné informace, že původní identifikátor pochází např. ze sešrotovaného nebo dokonce ještě nahlášeného vozidla a můžeme tak stanovit původní vozidlo, ze kterého byl identifikátor přenesen.

Druhým úskalím je česká legislativa. Prokáže-li například expertiza vozidla, že VIN byl přenesen z jednoho vozidla na druhé, byl falšován apod., není to pochopitelně ještě důkazem, že vozidlo bylo odcizeno (i když ve většině případů tomu tak ve skutečnosti opravdu je). Není znám původní poškozený, trestný čin mohl být spáchán v zahraničí a nový český majitel získal vozidlo v „dobré víře“. Vzniká uzavřený kruh, který nijak nezvyšuje objasněnost krádeží vozidel a ani nezvyšuje optimismus poškozeného, že jeho vozidlo bude někdy nalezeno, stejně jako celkový pocit bezpečí obyvatel a důvěru v policii.

K uvedenému problému je možné přistoupit i pozitivně a vyloučit tak bezmocnost státních orgánů v boji s krádežemi vozidel. Stačí zákonně ustanovit (např. pro proces schvalování technické způsobilosti vozidla) podmínku, že vozidlo smí být provozováno mimo jiné právě tehdy, má-li originální identifikační znaky (např. VIN), do kterých nebyl proveden žádný záznam. Vozidla pocházející z trestné činnosti pak budou vyřazena z provozu, bez nutnosti prokazování, kdo je poškozený majitel. Tak postupuje např. legislativa USA. Prokáže-li se, že vozidlo má padělané nebo vyměněné identifikační znaky, automaticky navíc propadá ve prospěch státu.

Při troše vůle a poctivého přemýšlení lze nalézt i zákonné cesty pro případ havárií, výměn jednotlivých komponent apod. Pro českou praxi by to znamenalo především odstoupit od přidělování úředních čísel a v případě nezbytné potřeby přidělovat pouze původní identifikátory ve spolupráci s oficiálními zástupci výrobců (dovozců) vozidel.

Zásahy do VIN s cílem falzifikace a následné změny identity vozidla

Opětné zviditelnění vybroušených znaků nebo přeražených znaků a čísel není pro kriminalistického experta většinou žádným problémem. Evidenční pracovník - stejně jako občan - při kontrole vozidla však stojí před problémem, jak bez technických a laboratorních prostředků zjistit a najít znaky ilegální manipulace. Tyto znaky jsou skutečně mnohdy zjistitelné až při metalografické expertize. Moderní zdokonalené svařovací a lakýrnické technologie, cenově výhodné a snadno dostupné nářadí pro kutily, nedostatečné značení podvozku, motoru a převodovky ve smyslu ochrany před falšováním, nedostatečná kontrola základních identifikátorů ze strany státní správy - to vše ulehčuje pachatelům práci s „přečesáváním“ a úspěšným prodejem kradeného vozidla. Není neobvyklé, že takováto vozidla projdou technickou kontrolou a evidencí vozidel, aniž se cokoliv zjistí. Jestliže pak třeba i po letech dojde k odhalení krádeže, lze hovořit spíše o náhodě.

Čísla motoru a VIN jsou základními a podstatnými údaji o vozidle, které dokládají jeho identitu a zpravidla umožňují jeho jistou identifikaci. Přitom se u VIN jedná v přeneseném smyslu slova o "rodný list" vozidla.

V drtivé většině jsou čísla ražena strojově. Používané raznice není možno zakoupit v obchodní síti. V odborných obchodech se prodávají raznice čísel a písmen odlišné tvarově i rozměrově. Často jsou čísla motoru, VIN a převodovky ohraničena hvězdičkami nebo firemními symboly - například VW, hvězda Mercedes apod. Také tyto značky nelze koupit v obchodě. Už tím je falšování znesnadněno a je snadno rozpoznatelné.

Při falšování se původní označení úplně nebo zčásti vybrousí nebo odfrézuje. Po odstranění se označení stává „neviditelným“ a na původním místě se vyrazí jiné číslo.

Původní ražba byla odbroušena a znovu vyražena. Na obrázku je patrné nedodržení tvaru číslic a rozteče mezi jednotlivými body. Některé body byly vyraženy přes sebe.

U čísla podvozku se po zfalšování celá oblast značení přelakuje, což lze odhalit použitím rozpouštědel (aceton). Nový „falešný“ nátěr se rozpouští zvláště při použití emailu ve spreji, zatímco okolní email nikoliv.

Přímé falšování lze v praxi většinou odhalit bez pomocných prostředků. Použité raznice se liší od nástrojů používaných ve výrobě. Také fragmenty znaků, které se objevují mezi nově vyraženými znaky (dvojité kontury) zvláště u čísla podvozku, jsou příznakem falšování. Při dodatečném ražení totiž plech „péruje“, protože není možné ho podložit odpovídajícím nástrojem.

Raznice pak odskočí a znovu se částečně otiskne. To je pak dobře viditelné i na lakované vrchní ploše ražby. Často je také síla použitá při ražbě příliš velká, takže dojde k vyboulení plechu na rubu - tato deformace je rozpoznatelná hmatem.

Další možností pro vznik fragmentu číslic a písmen je nedostatečné odstranění původního značení, zvláště na nepřístupných místech. Často se také vyskytují znaky šikmo nebo křivě vyražené - to vzniká tím, že raznice nestojí kolmo k ražené ploše a otisk je různě hluboký. Vyražené znaky (číslice i písmena) mají často odlišnou velikost nebo sklon ve srovnání s původními, sousedními apod. Znaky neleží na pomyslné přímce, ale některé jsou nad ní nebo pod ní.

Protože při prohlídce vozidla zpravidla nejsou k dispozici identifikační podklady s odpovídajícím srovnávacím materiálem, doporučuje se podezřelé číslo srovnat se zaručeně správným číslem téhož typu.

V detailu je patrný odlišný sklon číslic, který navíc neleží ve stejné horizontální úrovni

Velmi často se vyskytují na povrchu materiálu stopy obrábění - jemné nebo hrubší rýhy, škrábance a zuby. Při vybrušování čísla úhlovou bruskou se v mnoha případech objevují stopy po sklouznutí brusky.

Číslo motoru a převodovky se razí ve výrobě většinou do frézované plochy - pravidelné stopy po obrábění jsou dobře viditelné. Při falšování se tyto stopy poruší: stopy po výbrusu nejsou nikdy rovnoběžné, většinou se rozbíhají a vrchní plocha je zvlněná.

Motocykl Yamaha. Různá velikost, sklon znaků VIN a jejich horizontální umístění.

Vlivem odstranění původního značení dojde také k zeslabení materiálu, což je zvláště patrné u čísla podvozku.

Magnetické pole ukazuje nehomogenitu materiálu v oblasti navaření jiného VIN (z vrakovaného vozidla)

Další metodou falšování čísla karoserie je navařování částí plechů s nově vyraženým číslem. Z vrakoviště se vezmou části karoserie s číslem raženým ve výrobě - tato metoda se v posledních letech rozšiřuje, protože úplně zničené auto lze i s doklady koupit velmi levně. Z karoserie odcizeného auta se vyřízne část plechu s číslem a zamění se stejnou částí z vraku, tzn. navaří se. Čísla motoru a převodovky se vybrousí a zfalšují, nebo se namontuje legálně získaný motor a převodovka. Takto „přečesané“ vozidlo se s doklady zničeného vozidla přihlásí do evidence. V tomto případě není falšování tak snadno poznatelné, protože číslo podvozku je originální, i když vlastně také zfalšované.

Občas bývá vyměněn celý díl karoserie, na kterém je vyraženo číslo, například chladič. Skoro vždycky jsou tyto díly spojeny s karoserií bodovým svárem. To znamená, že ke spojení dílů dojde ve výrobě bez svařovacího pojidla a na líci i na rubu sváru jsou důlky.

Tyto stopy mohou být různé, ale vždy jeví jasnou pravidelnost. Takové sváry lze jen velmi těžko rozpojit, aniž by zůstaly stopy. Většinou se pachatelé pokoušejí oddělit plechy sekáčem nebo podobným nástrojem. Přitom se relativně měkký plech karoserie ohýbá a trhá v místech svárů. Takto zdeformované díly nelze již dokonale vyrovnat, vždy zůstanou zvlněné nebo vyboulené.

Padělatel nedodržel původní výšku (rozteč) spodní hranice písma výrobního čísla od hrany součástky

Při dalším v praxi odhaleném postupu se vyřízne část plechu s číslem podvozku rozbrušovačkou, většinou v blízkosti blatníku, a spoje se odbrousí. Při tomto postupu zůstanou stopy broušení, které jsou také viditelné. V důsledku ohřevu při broušení získá plech namodralé zabarvení.

Složitější je následující krok: upevnění plechu s číslem karosérie do upravovaného vozidla. Na všech zkoumaných vozidlech z SRN to bylo provedeno autogenem. Pořizovací cena jiných typů svářecích aparátů je relativně vysoká. Svár provedený autogenem je velmi snadno rozeznatelný od bodového svařování již tím, že se při něm používá svářecí drát. Dojde také k prohřátí a zabarvení materiálu, které lze sice po ochlazení odstranit smirkovým plátnem, ale to pachatelé často neučiní. V tom případě se zabarvení objeví po odstranění nátěru.

Takové falšování je těžko rozeznatelné, pokud se neodstraní nátěr. Při podezření na falšování je proto třeba prozkoumat širší okolí čísla karoserie a - pokud je to možné - prohlédnout i rubovou stranu plechu. To většinou vyžaduje některé pomůcky, jako například svítilny a zrcátka. Na nepřístupné straně dílu karoserie nemůže pachatel odstranit stopy svařování, protože tam nářadí nedosáhne. Nezřídka také na rubové straně, v místě švů, dochází ve větší míře ke korozi nebo tam zůstanou zbytky svářecího drátu. Pak je jisté, že došlo k pozměnění.

Jakékoliv sváry jsou vždy podezřelé, když se vyskytují v oblasti originálního bodového svařování. Změněné oblasti karoserie jsou vždy nakonec opatřeny nátěrem. Zde jsou dány další možnosti, jak zakrýt stopy po opracování plechu základním nátěrem a tmelem před částečným nebo úplným nátěrem karoserie. Síla jednotlivých vrstev nátěru včetně základního, tmelu a stěrkového laku se dá změřit pomocí speciálního elektronického měřiče bez poškození nátěru. Případné rozdíly v tloušťce nátěru na různých místech karoserie znamenají vždy provedení nějaké práce na karoserii.

Také barva a druh těsnicí hmoty, použité pachatelem po provedeném sváru na karoserii, může být na pohled odlišná od průmyslově používaných hmot.

Protože po „výměně“ dílu s číslem karoserie vždy následuje lakování, které má zakrýt stopy, je odhalení takové manipulace zpravidla těžší, než při falešné ražbě. V případě podezření se vždy doporučuje zjištění minulého držitele vozidla. U ojetých automobilů věnujte pozornost vozidlům s novým lakem karoserie. Může se jednat o odcizené vozidlo, u kterého byl záměrně změněn jeden z hlavních markantů.

Po roce 1989 se otevřely západní hranice dovozům ojetých automobilů. V závislosti na poptávce po levnějších (a starších) automobilech bylo 40 až 60 % (podle období) nově registrovaných vozidel v ČR právě z individuálního dovozu. Vyšší procento přihlašování ojetých automobilů bylo charakteristické bezprostředně po roce 1989. Nelehká ekonomická situace koncem druhého tisíciletí opět zvýšila podíl ojetých aut přihlašovaných do evidencí. V letech 1996-98 se hojně dovážely automobily i deset let staré. V časovém intervalu 1996-98 se starší ojeté automobily dovážely zejména do severních Čech. V tomto regionu intenzivně přibývala nově registrovaná vozidla a zároveň docházelo ve srovnání s ostatními okresy ke stárnutí vozového parku. Dovozy se mění v závislosti na čase, poptávce i ekonomické síle obyvatelstva jednotlivých regionů.

V praxi se tak setkáváme jak s vozidly novými, tak i automobily staršího roku výroby. V obou případech lze očekávat, že u odcizených vozidel dochází ke změně identifikačních znaků (především VIN). U starších automobilů je to pro pachatele o něco jednodušší, protože ochraně identifikačních znaků před paděláním nebyla výrobci dříve věnována dostatečná pozornost. U ojetých vozidel nepřekvapí ani časté opravy, výměny náhradních dílů (včetně těch, které nesou identifikační znaky), lakování apod. Stejně tak technické prohlídky a registrační praxe jsou v českých podmínkách v mnoha případech benevolentní ke starším automobilům.

Eliminaci rizika dovozu a následné registrace odcizeného vozidla ze zahraničí nebo pojišťovacího podvodu může zabezpečit prověřování původu vozidla a fyzická konfrontace dokladů s reálnými identifikačními znaky vozidla. Nejúčinnější zbraní proti „vyřezávání“ identifikačního čísla z vrakovaného nebo jinak nepojízdného vozidla jsou centralizované IS, obsahující všechna vozidla v zemi. Jejich vzájemné plošné propojení (zabezpečené např. systémem EUCARIS) je v současné době založeno zpravidla na satelitní komunikační technice.

Jak mohou výrobci znesnadnit padělání výrobních čísel a zefektivnit identifikaci vozidel státními orgány

Pro znesnadnění manipulace s výrobními čísly lze přijmout řadu konkrétních opatření, které mají okamžité praktické dopady:

1. Zavedení mechanismu kontrolní číslice do struktury VIN českými výrobci vozidel.
2. Ve struktuře VIN eliminovat nevýznamové konstanty (ZZZ, 000 apod.).
3. VIN umisťovat na více místech (komponentech) vozidla.
4. Používat i tajná (nezveřejňovaná) místa umístění VIN.
5. VIN umisťovat i na zvenku viditelném místě (přední nebo zadní sklo vozidla).

1. Kontrolní číslice ve VIN zaručuje obecnou datovou „čistotu“ (jednoznačnost) v informačních systémech (IS). Zaručuje vyloučení chyb při pořizování (opisování) a zpracování dat. Má nezastupitelný význam při odhalování padělaných nebo pozměněných identifikátorů VIN, odhalování nesouladu mezi vozidlem, předkládanými doklady a IS. Zabezpečuje jednoznačnou a bezchybnou komunikaci (výměnu informací o vozidlech) mezi různými informačními systémy. Ve svém důsledku zvyšuje efektivitu evidenční ochrany vozidla, a tedy i pravděpodobnost jeho nalezení v případě potřeby.
2. Nevýznamové konstanty ve VIN snižují jeho vypovídací hodnotu o technických charakteristikách vozidla. Vozidla různých technických vlastností jsou pak v důsledku nevýznamových konstant (ZZZ, 000 apod.) zahrnována do jediné kategorie, která pak obsahuje velké množství technicky hůře definovaných (z pohledu VIN) vozidel. Významové pozice VIN nás informují o konkrétních technických charakteristikách - např. o typu motoru, jeho objemu, výkonu, převodovce apod. V případě nekvalifikovaného padělání VIN lze na základě znalosti jeho vnitřní struktury stanovit rozpor mezi (padělanými) údaji ve VIN a skutečným stavem vozidla. Tak např. v padělaném VIN je uvedena automatická převodovka, vozidlo má ale ve skutečnosti převodovku manuální...
   Významové hodnoty ve VIN v daleko větší míře umožňují počítačové zpracování evidence vozidel. Na základě pouhého VIN je možné provádět např. i statistická šetření, následné analýzy a marketingové studie: kolik jakých vozidel je rozmístěno na území jednotlivých administrativních celků, jakého jsou stáří apod. Pro výrobce i majitele vozidla to pak znamená vyšší kvalitu služeb, v neposlední řadě i komfort servisu (předzásobení náhradními díly apod.).
3. Odcizená vozidla jsou často prodávána na náhradní díly. Je-li VIN použit i ke značení základních, velkých nebo drahých komponent, které jsou často předmětem spekulativního prodeje, lze pak efektivně prokázat vztah k odcizenému nebo závadovému vozidlu. Je-li odcizené vozidlo určeno k přímému prodeji, je pachatel nucen změnit identitu vozidla. Při velkém množství stejných identifikátorů je to pro pachatele obtížné, obzvláště je-li VIN umístěn na technologicky těžko přístupných místech a je-li ražen unikátními technologiemi, které jsou technicky těžko napodobitelné. V dnešní době to mohou být např. laserové technologie (některé výrobcem specifikované body znaků jsou označovány záměrně odlišně než ostatní - jiným tvarem, hloubkou, definovanou nepravidelností apod.). Výrobci se často snaží nepoužívat pravoúhlé raznice písmen, které jsou lehce napodobitelné. Pro některé výrobce je tvar („font“) ražených znaků podobný ručně psaným písmenům atd. Nastupující věk elektronizace a komputerizace také nabízí možnost vkládat elektronické klíče a identifikátory do palubních systémů vozidla, a tak zajistit i elektronickou identifikaci, založenou mimo jiné na VIN.
4. Umísťování „tajných“ identifikátorů VIN (které nejsou zveřejňovány) snižuje úspěšnost absolutní změny identity vozidla pachatelem a zvyšuje pravděpodobnost nalezení skutečné identity vozidla s odstraněnými nebo pozměněnými identifikačními znaky v procesu expertizy nebo vyšetřování státními orgány.
5. Podle základních norem je VIN umisťován v přední části vozidla, v motorovém prostoru. Je tedy čitelný pouze po jeho otevření. V bezpečnostní praxi vzniká celá řada případů, kdy je nutno identifikovat vozidlo pomocí VIN (i bez přítomnosti řidiče), neboť identifikace na základě SPZ není vždy spolehlivá. Řada progresivních výrobců proto umisťuje VIN do oblasti předního nebo zadního skla, a tím zvyšuje možnost vizuální identifikace vozidla „z ulice“. Kromě znakové podoby je VIN zároveň vyjádřen čárovým kódem, což umožňuje plošné a rychlé kontroly s využitím technických prostředků (optických čteček).

Literatura
Směrnice MDS a MV ČR:

1. Pro vyplňování schvalovacích dokumentů a dokladů k vozidlům, zásady nakládání s těmito tiskopisy a vedení jejich evidence (čj.: 25 150/94-222 ze dne 23. 11. 1994).
2. Pro číselné označení schváleného typu vozidla (čj.: 25 150/94-222 ze dne 23. 11. 1994).
3. Pro používání názvů a zkratek druhů vozidel při vyplňování schvalovacích dokumentů k vozidlům (čj.: 25 150/94-222 ze dne 23. 11. 1994).
4. K nakládání s technickými průkazy motorového-přípojného vozidla a vedení jejich evidence. (čj.: PPR-2089/UKR-07-94 ze dne 21. 11. 1994).

Monografie:
Houšková, M. - Rak, R. - Šcepita, I.: Katalog čísel VIN vybraných typů a modifikací motorových vozidel. Sekce informatiky a výpočetní techniky MV ČR a Kriminalistický ústav Praha, v letech 1993 až 1995 byly vydány díly 1 až 5.
Rak, R.: Individuální, typová a druhová identifikace vozidel z pohledu moderních informačních systémů. Sekce spojení a informatiky MV ČR, Praha 1998.
Houšková, M. - Rak, R. - Vokrouhlíková, V.: Statistické vyhodnocení složení vozidel v CRV. Stav ke dni 1. 1. 1996. SSI, Odbor celostátních správních evidencí.
Houšková, M. - Rak, R. - Vokrouhlíková, V.: Statistické vyhodnocení složení vozidel v CRV. Stav ke dni 1. 1. 1997. SSI, Odbor celostátních správních evidencí.
Rak, R. - Vokrouhlíková, V.: Statistické vyhodnocení složení vozidel v CRV. Stav ke dni 1. 1. 1998. OSI, Odbor celostátních správních evidencí.
Odborné publikace:
Brian, W.: Vehicle Identification Number. Wood and Associates, Oxon, USA 1991.
Annual bulletin of Transport statistics for Europe and North America, vol. XLVII. Economic Commission for Europe, United Nations, New York and Geneva, 1997.
Mantle, J.: Automobilové války. Nava, Plzeň 1998.
Jak si počínat při nákupu ojetého vozidla. Policista, 1998, 10, s. 44.
Rak, R. - Krtička, L.: Vehicle Identification Number - nové možnosti evidence a identifikace motorových vozidel. Kriminalistický sborník, 1993, 8, s. 368 - 375.
Rak, R.: Krádeže motorových vozidel. A co dál. Odborná sdělení Kriminalistického ústavu, Praha 1994, 3, s. 6 - 17.
Rak, R.: Evropský registrační systém motorových vozidel EUCARIS (European Car Registration and Information System). Kriminalistický sborník, 1994, 10, s. 448 - 451.
Rak, R.: Konference EUCARIS 1994. Kriminalistický sborník, 1995, 4, s. 152 - 158.
Rak, R.: Počítačová evidence motorových vozidel i z jiného pohledu. Kriminalistický sborník, 1995, 10, s. 386 - 388.
Rak, R.: Několik praktických poznatků k číslu VIN. Odborná sdělení Kriminalistického ústavu, 1995, 2, s. 15 - 17.
Rak, R.: Individuální identifikace vozidla. Odborná sdělení Kriminalistického ústavu, 1997, 3, s. 20 - 27.
Rak, R.: Eucaris, aneb družicí na kradená auta. Odborná sdělení Kriminalistického ústavu, 1995, 2, s. 18 - 21.
Rak, R.: Celoevropský trend v boji s krádežemi motorových vozidel - EUCARIS. Policista, 1995, 6, s. 32 - 33.
Rak, R.: Centrální registr motorových vozidel se představuje. Kriminalistika, 1996, 3, s. 217 - 229.
Rak, R.: Celostátní evidence vozidel, její současní i potenciální uživatelé, společenské úkoly, část 1. Kriminalistika, 1998, 2, s. 152 - 169.
Rak, R.: Celostátní evidence vozidel, její současní i potenciální uživatelé, společenské úkoly, část 2. Kriminalistika, 1998, 3, s. 242 - 256.
Rak, R.: Zloději kapotovaných koní. Policista, 1995, 5, s. 5 - 7.
Rak, R.: Nové slovenské SPZ. Policista, 1998, 2, s. 13.
Rak, R. - Vokrouhlíková, V.: Krádeže rychlých kol v zahraničí a doma. Policista, 1998, 10, s. VII - XII.
Rak, R. - Vokrouhlíková, V.: Analýza složení odcizených vozidel v ČR v letech 1995 až 1997. Policista, 1998, 10, s. XIII - XVI.
Rak, R.: Vytěžování počítačových databází neúplnými nebo nepřesnými dotazy - dotazování příkladem (QBE - Query By Example). Kriminalistický sborník, 1998, 4, s. 32 - 42.
Rak, R.: Unikátní objektové identifikátory a obecný požadavek přesnosti dat - I. Data Security Management, 1998, 6, s. 16 - 18.
Rak, R.: Unikátní objektové identifikátory a obecný požadavek přesnosti dat - II. Data Security Management, 1999, 1, s. 14 - 17.
Rak, R. - Porada, V.: Krádeže vozidel - evropský fenomén společnosti. Soudní inženýrství, 1998, 3 - 4, s. 79 - 83.
Rak, R. - Porada, V.: Ještě k fenoménu krádeže motorových vozidel. Soudní inženýrství, 1998, 5, s. 135 - 139.
Rak, R. - Porada, V.: Identifikace vozidel založená na VIN a typovém kódu. Soudní inženýrství, 1998, 6 - 7, s. 203 - 218.

1) Závazný pokyn policejního prezidenta, kterým se mění a doplňuje ZP PP č. 31/1996, ve znění ZP PP č. 6/1998, oddíl šestý „Přidělování úředních čísel“, čl. 90, odst. 1, s. 30.

Copyright © 1999 Ministerstvo vnitra České republiky
| úvodní stránka |