K riminalistika | číslo4/1999

### Novela trestního řádu z hlediska působnosti Policie ČR v přípravném řízení trestním

JUDr. JAN KUBĚNKA, Ministerstvo vnitra, Praha

Dne 3. 3. 1999 vláda schválila návrh věcného záměru zákona, kterým se mění trestní řád a některé související zákony, a současně uložila ministru spravedlnosti v termínu do 30. 6. 1999 připravit návrh tohoto zákona. Hlavním cílem připravované novely trestního řádu je zjednodušit a zrychlit trestní řízení ve všech jeho stadiích a současně posílit význam stadia řízení před soudem na úkor přípravného řízení.

A: Stručná charakteristika nejdůležitějších vztahů limitujících rychlost a účinnost trestního řízení

Trestní řízení je považováno za zbytečně komplikované, formalizované, a proto také zdlouhavé především proto, že důkazy se v přípravném i soudním stadiu řízení provádějí v rigorózně procesní formě a činnost orgánů v něm činných je tak duplicitní, místo toho, aby na sebe navazovala. K duplicitní činnosti orgánů činných v trestním řízení dochází proto, že:

1. Působnost resortu Ministerstva vnitra, respektive Policie ČR v přípravném řízení trestním vykonávají policisté zařazení ve dvou organizačně oddělených složkách policie, to je útvarech policie (policejní orgány) a útvarech vyšetřování (vyšetřovatelé) s vlastní organizační strukturou.

Působnost policejního orgánu v trestním řízení vykonávají policejním prezidentem pověřené útvary Policie České republiky, a to prostřednictvím policistů v nich zařazených. Trestním řádem je omezena jen na úsek trestního řízení do zahájení trestního stíhání, a to jen pokud jde o trestné činy, na které zákon stanoví tresty odnětí svobody, jejichž horní hranice nepřevyšuje tři roky. Podíl těchto trestných činů na celkovém nápadu kriminality činí asi 70 %, to znamená, že většina trestních oznámení a jiných podnětů o trestném činu je prověřována policejním orgánem. Po převzetí trestního oznámení nebo jiného podnětu o skutečnostech nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, policejní orgán opatřuje podklady (listiny, vyžaduje zprávy, informace, znalecké posudky, odborná vyjádření) a nezbytná vysvětlení od občanů, a to za tím účelem, aby prokázal existenci skutečností odůvodňujících podezření ze spáchání trestného činu konkrétní osobou, a to v takovém stupni, který odůvodňuje sdělení obvinění podle § 160 odst. 1 trestního řádu. Jakmile policejní orgán po svém zhodnocení podkladů a podaných vysvětlení dospěje k závěru, že podezření ze spáchání trestného činu konkrétní osobou je odůvodněno, předá věc příslušnému útvaru vyšetřování. Zadržení podezřelého, zahájení trestního stíhání sdělením obvinění a další postup v přípravném řízení k dosažení účelu zákona č.141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád) ve znění pozdějších předpisů, jsou tímto zákonem svěřeny do působnosti nikoliv útvaru policie, ale vyšetřovateli, který je samostatným subjektem trestního řízení.

Vyšetřovatelé jsou policisté služebně zařazení v rámci Policie ČR v samostatných úřadech vyšetřování, podřízených Ministerstvu vnitra.

Trestní řád nestanoví vyšetřovateli lhůtu pro rozhodnutí o dalším postupu po převzetí věci od policejního orgánu k vyšetřování. Řediteli úřadu vyšetřování se interní normativní instrukcí ukládá učinit opatření k tomu, aby bez zbytečného odkladu, zpravidla do 10 dnů od převzetí podkladů od policejního orgánu, bylo sděleno obvinění nebo věc jinak vyřízena. (Srov. čl. 26 odst. 3 Nařízení Ministerstva vnitra č. 82/1995, kterým se vydává Instrukce pro vyšetřovatele a policejní orgány Policie České republiky k postupu v trestním řízení - dále jen Instrukce pro vyšetřovatele.) Jen velmi zřídka však postup vyšetřovatele bezprostředně časově navazuje na postup policejního orgánu. Vyšetřovatel po převzetí trestní věci sám jako orgán činný v trestním řízení v souladu s ustanovením § 2 odst. 6 tr. ř. hodnotí podklady a vysvětlení předložená policejním orgánem k návrhu na sdělení obvinění. Ve složitějších případech studuje spis měsíc i déle. Trestní řízení se pak ještě dále protáhne, jestliže vyšetřovatel se s hodnocením podkladů policejním orgánem neztotožní, podklady ke sdělení obvinění shledá nedostatečnými a spis vrátí policejnímu orgánu k doplnění anebo sám chybějící podklady opatřuje.

Prodlevy v přípravném trestním řízení v důsledku dělby kompetencí policejních orgánů a vyšetřovatelů nevznikají jen v souvislosti s předáváním trestních věcí za účelem sdělení obvinění. Dochází k nim i v důsledku sporů mezi policejními orgány a vyšetřovateli o to, kdo z nich má v konkrétním případě trestní oznámení prověřit. Tedy o to, zda oznámené nebo jinak zjištěné skutečnosti odůvodňují podezření ze spáchání trestného činu, na který zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice nepřevyšuje tři roky, a to i přesto, že trestní řád v § 158 odst. 3 stanoví, že právní kvalifikace trestného činu vyšetřovatelem je pro policejní orgán závazná. Je-li nutné bezodkladně po přijetí trestního oznámení provést neodkladný úkon, například ohledání místa činu, zajištění věcí důležitých pro trestní řízení apod., mohou mít kompetenční spory mezi policejními orgány a vyšetřovateli nepříznivý dopad i v dalších stadiích trestního řízení, pokud v důsledku kompetenčního sporu dojde ke ztrátě důkazu.

Ke kompetenčním sporům vyšetřovatelů s policejními orgány v rámci výkonu působnosti policie v trestním řízení dochází i po převzetí případu vyšetřovatelem k prověření trestního oznámení o trestném činu, na který zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice převyšuje tři roky, nebo k trestnímu stíhání. Při prověřování trestního oznámení, to je zjišťování, zda jde vůbec o trestný čin a kdo je jeho pachatelem, obvykle nelze vystačit s oprávněními policie jako orgánu činného v trestním řízení stanovenými v trestním řádu (oprávnění opatřovat potřebné podklady a nezbytná vysvětlení, zjišťovat a zajišťovat stopy trestného činu podle § 158 odst. 3). K plnění svého úkolu zjišťovat pachatele trestných činů je policie vybavena ještě dalšími prostředky, které jsou uvedeny v zákoně č. 283/1991 Sb. o Policii ČR, ve znění pozdějších předpisů. Příslušníci některých v zákoně uvedených součástí policie jsou oprávněni využívat k odhalování úmyslných trestných činů a ke zjišťování jejich pachatelů operativní prostředky (např. sledování osob a věcí) a operativní techniku (technické prostředky, které účinnost operativních prostředků umocňují), jde-li o trestné činy zvlášť závažné, nebo trestné činy, k jejichž stíhání zavazuje mezinárodní smlouva. Materializované výstupy získané nasazením operativních prostředků a operativní techniky (obrazové, zvukové a jiné záznamy) však nelze využít v trestním řízení jako důkaz, ale jen jako informace o nositeli důkazu a jeho obsahu, to znamená k vyhledání důkazu.

Vyšetřovatel, ač jako subjekt trestního řízení vykonávající v trestním řízení působnost policie je ve smyslu zákona o Policii ČR policistou, není oprávněn použít operativní prostředky a operativní techniku (srov. § 33 zákona o Policii ČR). Znamená to, že vyšetřovatel v trestním řízení spíše než důkazy vyhledává (zjišťuje, kdo by mohl být pachatelem a svědkem trestného činu), důkazy způsobem uvedeným v zákoně provádí, tedy vyslýchá svědky, znalce a poškozené. Důkazy vyhledávají metodami operativně pátracími určené útvary policie, převážně útvary v postavení služby policie, které jsou oprávněny v rámci operativně pátrací činnosti využívat operativní prostředky a operativní techniku.

Pokud tedy vyšetřovatel na základě své příslušnosti podle zákona prověřuje trestní oznámení a vede vyšetřování po zahájení trestního stíhání, musí za účelem vyhledání důkazů potřebných pro posouzení důvodnosti zahájení trestního stíhání a skončení vyšetřování úzce spolupracovat, resp. svoji procesní činnost vykonávat jen v úzké součinnosti s útvary policie, obvykle služby kriminální policie, služby pro odhalování závažné hospodářské trestné činnosti a korupce a jde-li o trestnou činnost policistů, tak i inspekce ministra vnitra. Součinnost vyšetřovatelů s útvary policie je vymezena ustanovením § 157 odst. 2 tr. ř. (vyšetřovatel je obdobně jako státní zástupce oprávněn uložit policejnímu orgánu provedení takových úkonů, které je tento orgán oprávněn provést a jichž je třeba k objasnění věci a ke zjištění pachatele) a § 4 odst. 3 zákona o Policii ČR (vyšetřovatelé jsou ve věcech, které vyšetřují, oprávněni požadovat od služeb policie, v souladu se zákony a ostatními obecně závaznými právními předpisy, provedení úkonů nezbytných pro vyšetřování, které s ohledem na jejich povahu nemohou zabezpečit sami).

Oprávněním vyšetřovatele podle § 157 odst. 2 tr. ř. dávat policejnímu orgánu pokyny k objasnění věci nebo ke zjištění pachatele se zabezpečuje vyhledávání důkazů nezbytných k prověření trestního oznámení ve věcech příslušných vyšetřovateli a k dalšímu vedení vyšetřování, zejména zjištění pachatele, svědka, osoby, která má věci důležité pro trestní řízení, atd. Oprávněním podle § 4 odst. 3 zákona o Policii ČR vyšetřovatel s pomocí policie zajišťuje organizačně technickou stránku provádění důkazů, například nezbytné předvádění, eskorty, zajištění místa v terénu. Jde vesměs o úkony, pro jejichž provedení vyšetřovatel, resp. útvar vyšetřování nemá technické ani personální zajištění.

Příčinou kompetenčních sporů o provedení úkonů v rámci součinnosti vyšetřovatelů s útvary policie je neshoda o tom, zda provedení konkrétního úkonu (zjištění totožnosti a pobytu svědka, eskorty obviněného) je v konkrétní situaci dosažitelné prostředky, které je vyšetřovatel oprávněn využívat a má je k dispozici, nebo i o tom, zda z hlediska procesní ekonomiky a ekonomiky výkonu policejních činností je účelné v konkrétním případě úkony k vyhledání a provedení důkazů spojit tak, že policejní orgán důkaz nejen vyhledá (zjistí možného svědka), ale současně zjistí obsah jeho svědectví a napíše o tom úřední záznam, nebo, jde-li o stadium po zahájení trestního stíhání, provede důkaz výslechem svědka (ustanovení § 164 odst. 1 tr. ř. výslovně připouští provedení důkazů úkony policejního orgánu na pokyn vyšetřovatele).

Podle současné právní úpravy jsou tyto neshody mezi vyšetřovatelem a policejním orgánem o provedení konkrétního úkonu řešitelné buď prostřednictvím státního zástupce, který je oprávněn uložit vyšetřovateli provedení úkonu nezbytného k objasnění věci a zjištění pachatele (§ 157 odst. 2), anebo dohodou příslušných vedoucích útvarů policie a vyšetřování. Řešení kompetenčních sporů o provedení jednotlivých úkonů v přípravném řízení prostřednictvím státního zástupce by ovšem znamenalo průtahy v řízení, naprosto neadekvátní významu těchto sporů z hlediska dalšího postupu v trestním řízení včetně konečného rozhodnutí soudu o vině a trestu, a proto je v praxi nereálné. Řešení obvyklými mechanismy v rámci řízení činnosti policie a útvarů vyšetřování je dost těžko uskutečnitelné, neboť vyšetřovatel je ustanovením § 4 odst. 2 zákona o Policii ČR při postupu vyšetřování, jímž je i ukládání pokynů policejnímu orgánu v rozsahu stanoveném trestním řádem, vyňat z podřízenosti v rámci policejní hierarchie, a proto mu nemůže být jeho nadřízeným platně vymezen rozsah, v jakém může využívat oprávnění vůči policejnímu orgánu, a to ani obecně (interním aktem řízení), ani pro konkrétní případ. Na druhé straně policejní orgán nemá, pokud jde o úkony podle § 157 odst. 2 tr. ř. uložené mu k objasnění věci a zjištění pachatele, výslovně stanovenu povinnost pokynům vyhovět. Pokyny vyšetřovatelé dávají prostřednictvím vedoucích útvarů policie (srov. čl. 3 odst. 4 Instrukce pro vyšetřovatele), kteří nezřídka jejich splnění odmítnou s poukazem na to, že pokyn byl dán nad rámec oprávnění vyšetřovatele.

2. Důkazy potřebné k objasnění všech skutečností důležitých pro posouzení případu jsou prováděny nejen v řízení před soudem, ale ještě před tím ve fázi trestního stíhání (vyšetřování) policií, jejíž zákonem stanovenou působnost k provádění důkazů vykonává vyšetřovatel policie.

Postup policejního orgánu a vyšetřovatele ve stadiu trestního řízení před sdělením obvinění z trestného činu konkrétní osobě je upraven v § 158 tr. ř. K prověření trestního oznámení a ostatních podnětů k trestnímu stíhání policejní orgán a vyšetřovatel (týká-li se oznámení nebo podnět trestného činu, na který zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice převyšuje tři roky) opatřují potřebné podklady a nezbytná vysvětlení a zjišťují a zajišťují stopy trestného činu. O obsahu vysvětlení osob, která nemají povahu neodkladného nebo neopakovatelného úkonu a mohou jakkoli přispět k objasnění případu, se sepíše úřední záznam.

Úřední záznam není zápisem výpovědi vyslýchané osoby, ale jen informací o existenci takové osoby a o tom, co o případu ví a o čem může jako svědek, popřípadě obviněný vypovídat. Sepisování úředního záznamu by tak mohlo být jednoduchým a časově nepříliš náročným úkonem trestního řízení, jehož provedení by nemělo občany ani policisty příliš zatěžovat. Kontakt s policií v souvislosti s povinností občana podat vysvětlení ohledně prověřovaného trestního oznámení by mohl být omezen na telefonický dotaz, nejvýše by občané mohli být zatěžováni návštěvou policisty v bydlišti, na pracovišti apod. Tomuto neformálnímu a jednoduchému postupu odpovídá i využitelnost záznamu o podaném vysvětlení. V řízení před soudem jej nelze použít jako důkaz. Policejní orgán a vyšetřovatel vysvětlení potřebují k posouzení důvodů ke sdělení obvinění konkrétní osobě. Státnímu zástupci a obviněnému slouží ke zvážení návrhu, aby osoba, která takové vysvětlení podala, byla vyslechnuta jako svědek, a soudu k úvaze, zda takový důkaz provede (srov. § 158 odst. 4 tr. ř.).

Trestním řádem předpokládaný neformální a jednoduchý postup opatřování vysvětlení se však v trestní praxi příliš neprosadil. Zejména v případech prověřování trestních oznámení týkajících se skutkově a právně složitých případů hospodářské kriminality nebo i závažných případů obecné kriminality policejní orgán anebo vyšetřovatel potřebují k rozhodnutí o dalším postupu zevrubná a také věrohodná vysvětlení od osob na případu zainteresovaných. věrohodnost a vážnost úkonu se zabezpečuje osobní účastí občana při něm, zápisem vysvětlení v přímé řeči a odpisem tohoto zápisu.

V zásadě se tak postupuje podle § 55 tr. ř., takže obsah vysvětlení není zachycen úředním záznamem o podaném vysvětlení, ale protokolem o podaném vysvětlení, ačkoliv pro tento způsob zachycení obsahu vysvětlení není v trestním řádu opora. Tento nedostatek se zhojuje tak, že policejní orgán a vyšetřovatel vyžadují vysvětlení k prověření trestních oznámení nebo jiných podnětů k trestnímu stíhání s využitím svých oprávnění jako policisté (oprávnění požadovat vysvětlení) podle § 12 zákona o Policii ČR. Podle tohoto zákonného ustanovení se o podání vysvětlení sepisuje protokol. Ten se v trestním řízení použije ke stejným účelům jako úřední záznam. Po obsahové stránce se tak postup opatřování vysvětlení podle § 158 tr. ř. příliš neodlišuje od postupu podle § 101 tr. ř., jímž informace získané vysvětlením převádí vyšetřovatel nebo soud na důkaz výslechem svědka, alespoň pokud jde o náročnost tohoto úkonů po stránce časové, organizační i formální.

Po zahájení trestního stíhání, to znamená ve fázi vyšetřování, je vyšetřovatel povinen postupovat z vlastní iniciativy tak, aby v potřebném rozsahu byly objasněny všechny skutečnosti důležité pro posouzení případu včetně osoby pachatele a následku trestného činu. K tomu opatřuje důkazy bez ohledu na to, zda svědčí ve prospěch či v neprospěch obviněného (srov. § 164 odst. 2 a 3 tr. ř.). Okruh skutečností, které v trestním řízení je třeba dokazovat, je uveden v § 89 odst. 1 tr. ř. v odstavci 2 téhož ustanovení jsou pak demonstrativně vypočteny důkazní prostředky, které mohou sloužit jako důkaz, kromě jiných též výpovědi svědků a znalecké posudky. Opatřováním důkazů, pokud jde o výpovědi svědků a znalecké posudky, je třeba rozumět výslech svědka a všechny zvláštní případy postupu orgánu činného v trestním řízení, při kterých dochází k výslechu (rekognici, konfrontaci, rekonstrukci, prověrku výpovědi na místě) postupem podle hlavy V. tr. ř.

Pokud úkon k získání a zaznamenání výpovědi svědka, ať již úředním záznamem podle § 158 tr. ř., výslechem podle § 12 zákona o Policii ČR (trestní řád výslovně stanoví, že těchto úkonů nelze jako důkazu použít), nebo výslechem podle § 101 tr. ř. byl proveden před zahájením trestního stíhání, musí jej po sdělení obvinění vyšetřovatel opakovat, nejde-li o úkon neopakovatelný nebo neodkladný (srov. § 164 odst. 2 a 3 tr. ř.). To se týká i přibrání znalce a jeho výslechu a všech dalších úkonů, pokud se po sdělení obvinění ukáže, že je opakovat lze, resp., že jejich provedení před sdělením obvinění nebylo neodkladné.

Z uvedeného je zřejmé, že jde-li o důkaz získaný výslechem, je výslech za účasti vyslýchaného prováděn v průběhu trestního řízení nejméně třikrát. Poprvé v rámci postupu policejního orgánu podle § 158 tr. ř., podruhé vyšetřovatelem po sdělení obvinění a konečně potřetí v řízení před soudem. Není výjimkou, že sám vyšetřovatel provede výslech jedné a téže osoby dvakrát, poprvé ještě v rámci postupu k prověření oznámení o trestném činu, aby ověřil věrohodnost výpovědi převzaté od policejního orgánu s návrhem na sdělení obvinění, podruhé k provedení důkazu po sdělení obvinění, takže dotyčný je pak vyslechnut v trestním řízení čtyřikrát. To ovlivňuje nejen rychlost trestního řízení, ale také právní vědomí občanů, pokud jde o povinnost dostavit se na předvolání a svědčit, neboť požadavky na ně v souvislosti s trestním řízením kladené lze z jejich pohledu považovat sotva za něco jiného než zbytečné obtěžování státní byrokracií.

Právě tím, že všechny důkazy potřebné pro posouzení případu jsou prováděny jak v předsoudním stadiu řízení ve fázi vyšetřování, tak i v řízení před soudem, se český trestní systém odlišuje od trestních systémů prakticky všech zemí srovnatelného stupně ekonomického a kulturního rozvoje. Nespornou výhodou je to, že skutek, který je předmětem řízení, je rekonstruován za dodržení alespoň těch nejelementárnějších demokratických principů (obviněnému a jeho obhájci je dána možnost se k důkazům vyjádřit) v co nejkratší době od jeho spáchání.

Skutková tvrzení státního zástupce v obžalobě, založené na důkazech provedených vyšetřovatelem, jsou tak podstatně spolehlivější. Soud si ještě před zahájením dokazování v hlavním líčení může utvořit představu o všech skutečnostech týkajících se trestného činu a obžalovaného a podle toho se zaměřit při dokazování. Pravděpodobnost, že řízení před soudem přinese zásadní změnu ohledně skutkových zjištění učiněných státním zástupcem, je malá. Pokud totiž výpověď spoluobžalovaného nebo svědka se odchyluje v podstatných bodech od jejich dřívějších výpovědí, je možné v řízení před soudem provést důkaz jejich výpověďmi přečtením protokolu o výpovědi z přípravného řízení (srov. § 211 odst. 2 tr. ř.).

Zásluhou toho, že skutková zjištění učiněná vyšetřovatelem na základě jím provedených důkazů zůstávají v dalším stadiu řízení poměrně stabilní, je rozpor mezi počtem obžalovaných a odsouzených osob statisticky bezvýznamný (uznáno vinnými z trestného činu je asi 97 % žalovaných osob). To svědčí o vysoké účinnosti trestního řízení, a to jak z hlediska prevence a potlačování kriminality, tak i z hlediska ochrany občanů před nedůvodným trestním stíháním a s tím souvisejícími zásahy do osobní svobody. Opodstatněnost argumentace, že opakováním důkazů se trestní řízení prodlužuje a jeho účinnost tak vlastně snižuje, je velmi sporná, neboť ztráta výše popsaných výhod, které s sebou nese provádění důkazů jednou již provedených, by zcela jistě komplikovala řízení před soudem a ve svých důsledcích je prodloužila. Činnost soudu spočívající v opakování výslechů a jiných úkonů provedených v přípravném řízení lze totiž stěží považovat za provádění důkazů v pravém smyslu tohoto slova, ale spíše jen za jejich probírání a hodnocení, které na soud klade nižší nároky než provedení úkonů dříve neprovedených.

Na druhé straně skutečnost, že soud rozhoduje o vině a trestu na základě důkazů, které provedl již ovlivněn výsledky dokazování v přípravném řízení, navíc prováděném nikoliv orgánem nezávislé moci soudní, ale naopak té nejrepresivnější složky moci výkonné (policií), nebo dokonce na základě důkazů, které z přípravného řízení jen převzal (§ 211 odst. 1, 2 písm. b, a 3 tr. ř.), může vést k úvahám, zda soud v trestním řízení vůbec plní tu úlohu, která mu podle Ústavy přísluší. V každém případě zásada ústnosti podle § 2 odst. 11 tr. ř. (jednání před soudy je ústní, důkaz výpověďmi svědků, znalců a obviněného se provádí zpravidla tak, že soud uvedené osoby sám vyslýchá), ani zásada bezprostřednosti podle § 2 odst. 12 tr. ř. (při rozhodování v hlavním líčení, jakož i veřejném i neveřejném zasedání smí soud přihlédnout jen k těm důkazům, které byly při tomto jednání provedeny), nenachází plné uplatnění.

Jelikož důkazy o trestném činu a pachateli jsou opatřovány již v přípravném řízení, jsou v systému trestního řízení zavedeny kontrolní mechanismy postupu vyšetřovatele, jimiž má být vyváženo to, že v přípravném řízení jsou důkazy používané v řízení před soudem prováděny nikoliv orgánem moci soudní, ale policií. Těmito kontrolními mechanismy jsou:

- Dozor státního zástupce nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení podle § 174 tr. ř.

Některé úkony vyšetřovatele, jimiž se omezují základní práva a svobody, podléhají předchozímu písemnému souhlasu státního zástupce, který má také právo dát vyšetřovateli závazný pokyn, aby opatřil a provedl důkaz, nebo zrušit kterékoli rozhodnutí vyšetřovatele a nahradit jej vlastním. Účinnost této záruky nestranného a zákonného postupu vyšetřovatele je závislá na způsobu výkonu dozoru státním zástupcem. Jelikož v něm stále ještě převažují (s výjimkou dozoru nad vyšetřováním několika závažných případů, ať již obecné, nebo hospodářské kriminality) prvky formalismu a byrokratického přístupu, nejsou průtahy přípravného řízení a nezákonná a neodůvodněná rozhodnutí vyšetřovatelů nikterak výjimečným jevem.

- Účast obhájce obviněného v přípravném řízení

Právě proto, že procesní úkony k provedení důkazů nejsou v přípravném řízení prováděny soudem, ale orgánem policie, trestní řád prakticky bez omezení umožňuje účast obhájce obviněného při těchto úkonech. Práva obhájce v přípravném řízení jsou obdobná jeho právům v řízení před soudem. Jejich využíváním lze právo obviněného na spravedlivý proces i v přípravném řízení poměrně účinně chránit, byť se tato část řízení vede neveřejně v kancelářích policie.

- Zvláštní postavení a pravomoc vyšetřovatele v rámci Policie České republiky

vyšetřovatelé jsou služebně zařazeni v samostatných útvarech vyšetřování, které spolu s útvary policie tvoří Policii ČR. Samostatnost útvarů vyšetřování v rámci policie spočívá v tom, že jejich činnost není řízena Policejním prezidiem, ale Ministerstvem vnitra, resp. Úřadem vyšetřování pro ČR (útvar centrálního článku řízení), který řídí činnost útvarů vyšetřování při plnění úkolů stanovených zákony, jinými právními předpisy a interními normativními instrukcemi.

Útvary vyšetřování jako samostatná složka policie vznikly již v roce 1964, a to jako reakce na tehdejší odsouzení deformací trestní politiky státu způsobených zejména koncentrací kompetencí u policie jako typicky represivního orgánu na straně jedné a na straně druhé podceněním (záměrným) úlohy a postavení soudů jako nástroje spravedlnosti. Tímto organizačním uspořádáním měl být vyloučen vliv operativních složek policie na proces vyšetřování, který by se mohl celkově (volbou systému kritérií hodnocení výsledků práce) i v konkrétních trestních věcech projevit podceněním zákonného požadavku, aby po zahájení trestního stíhání byly se stejnou pečlivostí opatřovány nejen důkazy svědčící v neprospěch obviněného, ale i v jeho prospěch.

V dalším vývoji, vzdor očekávání, nedošlo k postupnému posilování významu a postavení soudů v trestním řízení, a proto garance nestrannosti vyšetřovatelů při provádění důkazů, používaných soudem pro rozhodnutí o vině a trestu, byly posilovány v rámci možností daných jejich organizačním začleněním. Tato snaha o zajištění nestrannosti vyšetřovatelů došla v roce 1992 až tak daleko, že zákonem o Policii ČR byl vyloučen vliv jejich nadřízených na postup při vyšetřování. K tomu došlo, aniž by odpovídajícími, zejména organizačními opatřeními byl posílen reálný vliv státního zástupce na přípravné řízení. V důsledku toho bylo velmi těžké zamezit hrubým rozdílům v aplikaci zákonů a kriminalistických metod vyšetřování jednotlivci, vždy vyvolávajícím pochybnosti o nezaujatosti a nepodjatosti v konkrétních případech. Teprve v posledních dvou až třech letech se prosadily tendence ke zvýšení intenzity výkonu oprávnění státního zástupce k dozoru v přípravném řízení trestním, a to i ve fázi před zahájením trestního stíhání. K tomu přispěla i novela trestního řádu zákonem č.166/1998 Sb., kterým byla zavedena některá oprávnění státního zástupce, nezbytná pro výkon dozoru ještě ve fázi tzv. policejního šetření.

Vyšetřovatel po sdělení obvinění konkrétní osobě vede trestní řízení, organizuje činnost směřující k vyhledání, zajištění a provedení důkazů a převážnou většinu důkazů také sám provádí. Při svém postupu je nezávislý, vázán jen ústavou, zákony a jinými obecně závaznými právními předpisy a v rozsahu stanoveném trestním řádem též pokyny příslušného státního zástupce.

Na rozdíl od policistů, kteří v útvarech policie vykonávají působnost v trestním řízení převážně vyhledáváním důkazů typicky policejními operativně pátracími metodami, činnost vyšetřovatelů spočívající v provádění důkazů a jejich hodnocení za účelem, zda má být podána obžaloba, zastaveno trestní stíhání nebo věc postoupena k mimosoudnímu projednání, je spíše činností právně aplikační než kriminalisticko-bezpečnostní. Tomu odpovídají i nároky na odbornou způsobilost vyšetřovatele, které jsou promítnuty do podmínek pro jmenování vyšetřovatelem a ustanovení do této funkce (srov. § 16 odst. 3 zákona č. 186/1992 Sb., o služebním poměru příslušníků policie).

Realita je ovšem taková, že nikdy v minulosti se nepodařilo výrazněji pokročit, pokud jde o zákonný požadavek vysokoškolského právnického vzdělání vyšetřovatelů. Výjimka z tohoto požadavku udělovaná ministrem vnitra se stala pravidlem, takže podíl pracovníků splňujících kvalifikační předpoklad vysokoškolského právnického vzdělání byl vždy velmi nízký. Malý zájem právníků o výkon činnosti vyšetřovatele policie nutno přičítat především podstatně nižšímu platovému ocenění v porovnání s ostatními orgány činnými v trestním řízení, to je státními zástupci a soudci.

Ministerstvo vnitra nikdy nebylo nakloněno myšlence vylepšit personální složení aparátu vyšetřování, pokud jde o zvýšení podílu právníků razantním opatřením v oblasti odměňování. Nejspíše proto, že se očekávalo, že systém trestního řízení založený na důkazech opatřených v přípravném řízení, tedy na procesní činnosti speciálně vyčleněné složky policie (vyšetřovatelů), bude - jako vývojem překonaný - brzy opuštěn. Vyšetřovatelé tak nebyli lépe než ostatní policisté odborně připraveni pro výkon funkce nejen po stránce právní, ale ani po stránce kriminalisticko-bezpečnostní. Spíše naopak. K útvarům vyšetřování až do roku 1997 byli přijímáni a vyšetřovateli jmenováni policisté sice s vysokoškolským vzděláním, ale bez jakékoli praxe a odborného policejního vzdělání. vědomosti nezbytné pro výkon funkce získávali praxí a jen nepatrný počet z nich studiem na některé z právnických fakult. Situace se zlepšila až v roce 1996, když byl na Policejní akademii ČR v Praze zřízen studijní program policejního vyšetřování s profilujícími disciplínami v oblasti práva, ovšem s výrazným zastoupením kriminalisticko-bezpečnostních disciplín. Ukázalo se, že program studia plně vyhovuje potřebám výkonu vyšetřování, neboť absolventa-vyšetřovatele profiluje nejen jako právníka, ale současně i kriminalistu, což je důležité zejména z hlediska tendencí z posledních let co mážná nejvíce sblížit činnost vyšetřovatelů a kriminalistů.

B: Zamýšlené nejdůležitější změny trestního řízení

Podle návrhu zákona,1) kterým se mění trestní řád, trestní zákon a některé další zákony (dále jen návrh novely) má být věcného záměru novely trestního řádu dosaženo zejména následujícími změnami trestního řádu a zákona o Policii ČR:

1. Podstatným omezením procesní činnosti policie
K tomu má dojít tím, že:

1. v případech, kdy trestný čin, na který zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice nepřevyšuje tři léta a konkrétní osoba podezřelá z jeho spáchání bude zjištěna současně s podaným trestním oznámením (pachatel přistižen při činu nebo na útěku) nebo v tak krátké době, že do 14 dnů od přijetí trestního oznámení bude možné podezřelého s návrhem na potrestání postavit před soud, se policie s výjimkou neodkladných a neopakovatelných úkonů zdrží jakékoli procesní činnosti (pachatel se vyslechne jako podezřelý bez toho, aniž by mu bylo sděleno obvinění), tedy provádění vyhledaných důkazů (§ 179a a násl. tr. ř. ve znění návrhu novely).
2. v ostatních případech, kdy se po zahájení trestního stíhání sdělením obvinění koná vyšetřování, bude podkladem pro dokazování před soudem úřední záznam policie o existenci svědka a možném obsahu jeho budoucí protokolární výpovědi, který poslouží soudu jako podklad pro provedení výslechu v hlavním líčení.

Protokolární výslechy svědků a všechny úkony s tím související (konfrontace, rekognice) budou oproti současné úpravě prováděny jen v omezeném rozsahu. Policie provede výslech jen tehdy, půjde-li o neodkladný nebo neopakovatelný úkon, výslech osoby mladší 15 let, osoby, o jejíž schopnosti správně a úplně vnímat, zapamatovat si nebo reprodukovat jsou s ohledem na její psychický stav pochybnosti, anebo nasvědčují-li zjištěné skutečnosti tomu, že na svědka by mohl být pro jeho výpověď vyvíjen nátlak. Poškozený a další svědci se vyslechnou jen tehdy, jestliže z jiného důvodu hrozí, že bude ovlivněna jejich výpověď nebo schopnost zapamatovat si rozhodné skutečnosti nebo skutečnosti reprodukovat, např. jde-li o vyšetřování trestné činnosti spáchané zločinným spolčením, pro složitost věci nebo nezjištění podezřelého je odůvodněn předpoklad delšího trvání vyšetřování (§ 164 odst. 2 tr. ř. ve znění návrhu novely) apod.

Budou-li uvedené podmínky splněny, lze protokolární výslechy použít v řízení před soudem tak, že místo výslechu svědka se důkaz provede přečtením protokolu o jeho výpovědi z přípravného řízení (§ 211 odst. 2 písm. b, odst. 3 písm. a tr. ř. ve znění návrhu novely). Bude-li tak po zahájení trestního stíhání výslechy svědků provádět policie bez splnění uvedených podmínek, její procesní činnost zůstane nevyužita, protože protokolární výslechy budou mít význam pouhého úředního záznamu, který lze svědkovi vyslýchanému v řízení před soudem pouze předestřít k vysvětlení rozporů v jeho výpovědích za účelem posouzení věrohodnosti a pravdivosti výpovědi učiněné v hlavním líčení. V takovém případě by procesní činnost policie po zahájení trestního stíhání byla kontraproduktivní, neboť jejím důsledkem by bylo protahování vyšetřování, respektive trestního řízení.

V průběhu prověřování trestního oznámení o skutečnostech nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, budou výslechy svědků v rigorózně procesní formě prováděny jen tehdy, nepodaří-li se prověřování skončit v zákonem stanovených lhůtách uvedených v § 159 odst. 1 tr. ř. ve znění návrhu novely (2 až 6 měsíců), a za předpokladu, že prověřování bude trvat ještě delší dobu a v důsledku toho hrozí ztráta důkazní hodnoty výpovědi svědka (§ 158 odst. 6 tr. ř. ve znění návrhu novely). Kromě toho se výslech provede, půjde-li o neodkladný nebo neopakovatelný úkon.

2. Odstraněním bariér mezi orgány policie působícími v trestním řízení

K tomu má dojít zrušením institutu vyšetřovatele policie jako dosud samostatného, v policii začleněného subjektu trestního řízení, s tím, že vyšetřování budou konat policejní orgány v postavení služby policie působící v okresních úřadech Policie České republiky a v úřadech jim nadřízených, které k prověřování trestních oznámení budou oprávněny využívat prostředky k odhalování trestných činů (operativní prostředky a operativní techniku).

3. Posílením postavení státního zástupce v přípravném stadiu trestního řízení

Postavení státního zástupce se posiluje oproti současné právní úpravě zejména tím, že jen tento orgán může věc vyřídit postoupením věci a zastavením nebo přerušením trestního stíhání (§ 171, 172 a 173 tr. ř. ve znění návrhu novely) a nebylo-li vyšetřování skončeno ve lhůtě stanovené zákonem, určit lhůtu pro jeho skončení (§ 166a odst. 3 tr. ř. ve znění návrhu novely).

4. Rozšířením působnosti soudu v přípravném řízení

Bude-li již výjimečně nutné, aby policie v řípravném řízení prováděla jako neodkladné a neopakovatelné úkony výslechy svědků a rekognici, použitelnost těchto důkazů v řízení před soudem se podmiňuje účastí soudce při jejich provedení v době, kdy ještě nemůže být sděleno obvinění a není tak dána možnost účasti při těchto úkonech obviněnému nebo obhájci (§ 158a tr. ř. ve znění návrhu novely).

I na základě velmi stručné analýzy výše uvedených hlavních změn trestního řádu a souvisejících zákonů lze usuzovat, že přijetím zákona, kterým se mění trestní řád a některé další zákony (účinnost je plánována od 1. 7. 2000), dojde k podstatné změně v systému trestního řízení a v činnosti každého z jeho orgánů.

Stěžejní je změna týkající se rozsahu, v jakém budou útvary policie jako policejní orgány opatřovat důkazy použitelné v řízení před soudem. Pokud policie nebude důkazy provádět nad rozsah stanovený v zákoně, většina osob v ostavení svědka bude vyslechnuta až v řízení před soudem. Znamená to, že teprve v hlavním líčení, až na základě poprvé podaných svědectví, si soud utvoří názor o projednávané věci. Pro některé důkazy výslechem svědka nebude mít soud ani základní podklady v podobě úředního záznamu o možném obsahu výpovědi. Návrhem zákona se podstatně rozšiřuje součinnost stran při dokazování v hlavním líčení, a to oproti dosavadní úpravě tak, že státní zástupce, obžalovaný a jeho obhájce mohou žádat soud, aby jim bylo umožněno provést důkaz, zejména výslech svědka nebo znalce, a předseda senátu takové žádosti vyhoví, zvláště když půjde o důkaz jimi vyhledaný (§ 215 odst. 2 a 3 tr. ř. ve znění návrhu novely).

Výslechová činnost soudu prováděná bez podkladů obsahujících výpovědi osob, učiněné před vyšetřovatelem, bude klást podstatně vyšší nároky na soudce, zejména pokud jde o kriminalisticko-taktickou stránku vedení výslechu, analýzu a vyhodnocení získaných informací z hlediska prokazovaných skutečností. V této souvislosti nutno předpokládat, že vyšší náročnost dokazování před soudem povede k prodloužení soudního stadia řízení, a to s výsledky podstatně méně jistými, než když vyšetřovatel provedením důkazů v přípravném řízení připraví podklady pro dokazování před soudem. Tak se může rozpor mezi počty obžalovaných a odsouzených osob zvýšit a naopak účinnost trestního řízení z hlediska podílu objasněných trestných činů v nápadu kriminality snížit. To, v jaké míře se tyto negativní důsledky projeví, bude prakticky výlučně záležet na tom, jak rychle se soudy s novými náročnějšími požadavky na jejich činnost vypořádají.

Odstranění dosavadní dělené působnosti policie v trestním řízení (zjišťování pachatele speciálními útvary policie, zejména kriminální služby, a důkazů potřebných pro jeho usvědčení na straně jedné a prověřování důvodnosti vznesených obvinění prováděním důkazů vyšetřovatelem na straně druhé) se jeví logickým důsledkem toho, že nový systém trestního řízení s duplicitním prováděním výslechů jako důkazů nepočítá a je založen na tom, že prověřování důvodnosti vznesených obvinění bude v rigorózně procesní formě probíhat až v řízení před soudem. Úkolem policie tak bude především zjistit pachatele trestného činu a po jeho obvinění a provedení jen těch nejnutnějších navazujících důkazů předat věc státnímu zástupci.

Existence vyšetřovatele jako samostatného subjektu trestního řízení, jehož jediným úkolem je v přípravném stadiu provádět policií vyhledané důkazy, tak ztrácí opodstatnění, resp. pokud by dělená působnost policie v přípravném řízení zůstala zachována, efektivnost této fáze řízení by se podstatně snížila. Rozsah provádění vyhledaných důkazů v přípravném řízení je totiž v ustanovení § 164 odst. 2 tr. ř. ve znění návrhu novely vyjádřen poměrně neurčitě, odhlédneme-li od povinnosti vyslechnout obviněného, provést neodkladné úkony a vyslechnout nezletilého. Skutečnost, zda jsou splněny podmínky k provedení dalších důkazů výslechem svědků (např. zda hrozí, že svědek bude ovlivňován), bude posuzovat v prvé řadě sama policie pod dozorem státního zástupce, to znamená, že především na uvážení policie bude záležet, které z vyhledaných důkazů budou provedeny procesním způsobem.

Pokud v rámci policie zůstane pro provádění důkazů vyčleněn k tomu specializovaný vyšetřovatel, lze očekávat tendence k rozšiřujícímu výkladu podmínek k povedení důkazů, což by ve svém důsledku znamenalo provádění důkazů u soudu pak neupotřebitelných, a tím ztrátu výhod duplicitního dokazování (zadokumentování skutkových okolností krátce po spáchání trestného činu důkazy použitelnými v pozdějším stadiu řízení), aniž by tato ztráta byla vyvážena předpokládaným zrychlením přípravného stadia trestního řízení.

Zrušení institutu vyšetřovatele a samostatných útvarů vyšetřování v příslušných zákonech není samo o sobě odstraněním dělené působnosti policie v trestním řízení. Bude záležet na tom, jakým způsobem bude zorganizován výkon působnosti policejního orgánu. Pokud budou k zajištění působnosti policie v přípravném řízení vyčleněny některé z jejich složek jen speciálně k trestnímu stíhání a provádění důkazů ve fázi vyšetřování (stávající útvary vyšetřování začleněné do útvarů policie), průtahy spojené s duplicitním posuzováním důvodů k trestnímu stíhání a řešením sporů o provedení úkonů nebudou odstraněny. V důvodové zprávě k návrhu zákona (k ustanovením § 157 až 159 ve znění návrhu novely), se k tomu uvádí: "Zůstane plně na policii (resp. na úpravě obsažené v zákoně o Policii České republiky), jaká personální kritéria pro odhalování a stíhání trestných činů zvolí (stejně jako zákon nerozlišuje mezi jednotlivými skupinami státních zástupců nebo soudců)."

Personální kritérium organizace policie po zrušení institutu vyšetřovatele, pokud má být dosaženo v této souvislosti zamýšleného zvýšení rychlosti přípravného řízení, však může být jen jedno. Konkrétně to, aby vyhledávání důkazů o trestné činnosti (odhalování trestných činů a prověřování trestních oznámení) a provádění důkazů za podmínek stanovených zákonem (vyšetřování po sdělení obvinění) spadalo do kompetence jednoho a téhož útvaru policie, respektive policisty s působností policejního orgánu v tomto útvaru zařazeného. Institucionální zajištění výkonu vyšetřování tak, jak je vymezeno návrhem zákona (podle ustanovení § 161 odst. 2 tr. ř. a § 4 odst. 2 zákona o Policii ČR ve znění návrhu novely vyšetřování konají policejní orgány v postavení služby policie působící v okresních úřadech Policie České republiky a v úřadech jim nadřízených), však dělenou působnost policie v trestním řízení zachovává.

Odhlédneme-li od skutečnosti, že použitý pojem okresní úřady Policie České republiky není v právních předpisech upravujících organizaci policie zaveden (nejsou-li ovšem tímto pojmem myšleny okresní úřady vyšetřování), lze těžko uvedená ustanovení novely trestního řádu a zákona o Policii ČR naplnit jinak než tak, že se zřídí nová služba Policie ČR (služba vyšetřování) s využitím stávající organizační struktury aparátu vyšetřování, která v rámci náplně své činnosti nebude obdobně jako vyšetřovatelé plnit jiné úkoly, než po zahájení trestního stíhání provádět důkazy vyhledané jinými útvary a službami policie. Do působnosti nové služby vyšetřování by totiž nemohla náležet operativně pátrací činnost k odhalování trestných činů a prověřování trestních oznámení, neboť plnění těchto úkolů je v policii již institucionálně zajištěno službou kriminální policie, službou pro odhalování korupce a závažných trestných činů hospodářské kriminality a útvarem pro odhalování organizované kriminality, ledaže by tyto služby a útvary byly zrušeny a nově zřízená služba jejich kompetence převzala. Pokud by se tak nestalo, vztahy v policii, limitující rychlost přípravného řízení, by se zřízením služby vyšetřování jen s kompetencemi a úkoly zrušených útvarů vyšetřování nezměnily. Ustanovení § 161 odst. 2 tr. ř. a § 4 odst. 2 zákona o Policii ČR ve znění návrhu novely nelze totiž interpretovat tak, že působnost vyšetřovat pachatele trestných činů přejde ze zrušených útvarů vyšetřování na všechny složky policie, které mají v policii postavení služby, neboť tuto působnost by přímo na základě zákona vykonávaly i součásti policie (např. ochranná služba, letecká služba), které v policii plní zcela jiné úkoly než je boj s kriminalitou.

Z uvedeného vyplývá, že návrhem zákona se nepodařilo vymezit zákonný rámec pro optimální organizaci policie po zrušení institutu vyšetřovatele a samostatných útvarů vyšetřování, tak, aby policie mohla v rámci výkonu své působnosti v trestním řízení naplnit záměry novely trestního řádu, pokud jde o zrychlení a zjednodušení přípravného řízení. K dosažení těchto cílů je nezbytné důsledně odstranit dělenou působnost policie v trestním řízení, což není možné jinak než tak, že všechny její součásti, které odhalují trestné činy a prověřují trestní oznámení, budou současně ve zkráceném řízení podle § 179a až 179e tr. ř. ve znění návrhu novely navrhovat k potrestání a postupem podle § 164 až 166 tr. ř. ve znění návrhu novely vyšetřovat pachatele trestných činů.

Těžiště činnosti policie v trestním řízení (odhalování trestných činů, prověřování trestních oznámení a vyšetřování pachatelů trestné činnosti) by s ohledem na věcnou příslušnost soudů v trestním řízení (§ 16 a 17 tr. ř. ve znění návrhu novely) a státních zástupců nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení (§ 12 až 14 vyhl. č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů) mělo být u okresních ředitelství policie. V rámci okresního ředitelství policie by mělo probíhat v útvaru služby kriminální policie, popřípadě dopravní policie, pokud jde o řešení dopravních nehod s následky, na které dopadají sankce trestního zákona.

Jednou z podmínek pro zefektivnění trestního řízení je i to, aby příslušné orgány jednaly co nejblíže místa spáchání trestného činu, tedy přímo v obcích a městských obvodech. To vyžaduje dislokovat útvar služby kriminální policie vedle krajského a okresního článku až na základní organizační složky policie, určené zejména pro výkon činností k ochraně veřejného pořádku v obcích a městských obvodech (obvodní a místní oddělení policie), nebo tato oddělení policie jako součásti okresního ředitelství policie objasňováním trestních případů ať již ve zkráceném řízení, nebo vyšetřováním pověřit. I kdyby se jejich působnost k vyšetřování týkala jen méně závažných (sazba trestu odnětí svobody nepřevyšující tři roky) a z kriminalistického hlediska nekomplikovaných případů, zejména těch, které by jinak bylo možné (pachatel přistižen při činu nebo odhalen do 14 dnů od podání trestního oznámení) ukončit bez zahájení trestního stíhání ve zkráceném přípravném řízení, byla by přímo v obcích a obvodech řešena podstatná část nápadu kriminality.

Pro věcnou příslušnost útvarů středního a popřípadě i centrálního článku výstavby policie by měla být uplatněna především kriminalisticko-taktická hlediska prověřování a vyšetřování, zejména náročnost trestního řízení daná složitostí a rozsáhlostí případu, která se ostatně zčásti uplatňují i pokud jde o příslušnost soudů a státních zástupců. Ta je návrhem novely upravena tak, že krajský soud koná v prvním stupni řízení a krajský státní zástupce vykonává dozor nad přípravným řízením:

- o trestných činech vlastizrady, rozvracení republiky, teroru, záškodnictví, sabotáže, vyzvědačství, ohrožení utajované skutečnosti, genocidia,
- o trestných činech spáchaných prostřednictvím směnek, šeků a jiných cenných papírů, derivátů a jiných hodnot obchodovatelných na kapitálovém trhu nebo jejich padělků a napodobenin, kterými byla způsobena alespoň značná škoda,
- o trestných činech porušování předpisů o nakládání s kontrolovaným zbožím a technologiemi podle § 124a až 124c, porušování předpisů o zahraničním obchodu s vojenským materiálem podle § 124d až 124f, porušování závazných pravidel hospodářského styku podle § 127, zneužívání informací v hospodářském styku podle § 128, nekalé soutěži podle § 149 trestního zákona,
- o úmyslných trestných činech, jejichž zákonným znakem je způsobení smrti jiného, bez ohledu na to, zda takový následek nastal nebo měl nastat úmyslně nebo z nedbalosti.

Věcná příslušnost orgánů Ministerstva vnitra a policie působících v trestním řízení s výjimkou útvarů inspekce, které budou odhalovat trestné činy páchané policisty a zjišťovat jejich pachatele (§ 2 odst. 4 zákona o Policii ČR ve znění návrhu novely) není upravena, neboť se předpokládá, že bude řešena stejně jako dosud interními předpisy resortu a policie (srov. čl. 8 Instrukce pro vyšetřovatele).

Institut vyšetřovatele, byť se v souvislosti s přenesením těžiště dokazování z přípravného do soudního stadia trestního řízení ruší, v některých ustanoveních návrhu novely skrytě "přežívá". Ustanovení § 164 odst. 1 věty první tr. ř. ve znění návrhu novely ("Policejní orgán koná vyšetřování zpravidla osobně") a ustanovení § 5 zákona o Policii ČR ve znění návrhu novely ("Policisté jsou při provádění úkonů vyšetřování trestných činů vázáni Ústavou, zákony a ostatními právními předpisy. Při provádění úkonů trestního řízení podle trestního řádu jsou vázáni pokyny státního zástupce. Účastní-li se státní zástupce úkonu, předává pokyny přímo, jinak pokyny předává prostřednictvím ředitele příslušné služby policie toho úřadu, u kterého jsou policisté služebně zařazeni.") jsou evidentně v rozporu s tím, že působnost k vyšetřování trestných činů individualizovaná v osobě vyšetřovatele jako v rámci policie samostatného subjektu trestního řízení má náležet útvarům policie, jejichž vzájemné vztahy i vztahy policistů v nich zařazených jsou upraveny zvláštními zákony a interními předpisy. Ty jsou založeny na dodržování právních předpisů všemi policisty, na vztazích nadřízenosti a podřízenosti mezi útvary s nižším a vyšším stupněm působnosti a policisty s vyšší a nižší zastávanou funkcí.

Ustanovení § 5 zákona o Policii ČR ve znění návrhu novely vyjadřuje záměr z uvedených vztahů mezi útvary policie a policisty v nich zařazenými vyjmout činnost spočívající v provádění úkonů vyšetřování, a tak vyloučit vnější vlivy na proces dokazování v přípravném řízení, které by mohly ohrozit jeho objektivnost, zejména z hlediska zákonného požadavku opatřovat i důkazy svědčící ve prospěch obviněného. Realizace tohoto záměru však neznamená nic jiného, než individualizaci působnosti policie k vyšetřování, obdobnou právní úpravě institutu vyšetřovatele, která však s ohledem na zásadní změny systému trestního řízení ztrácí opodstatnění.

Shrnutí

Připravovaný zákon, kterým se mění trestní řád, trestní zákon a některé další zákony, znamená podstatný zásah do systému trestního řízení. Nová právní úprava postupu při vyšetřování (§ 164 odst. 2 tr. ř. ve znění návrhu novely) bude znamenat podstatné omezení rozsahu, v jakém budou po zahájení trestního stíhání v procesně rigorózní formě s možností účasti obviněného a obhájce opatřovány důkazy výslechy poškozených a svědků a pak v řízení před soudem tyto výslechy opakovány. Tím se na straně jedné přípravné řízení zrychlí, na straně druhé řízení před soudem bude klást podstatně vyšší nároky na činnost soudu a součinnost stran při provádění důkazů. Skutková zjištění žalobce opírající se jen o vysvětlení svědků a nikoliv o jejich svědectví s možností účasti obhájce se mohou ukázat po výsleších před soudem jako nepodložená, takže případ bude prakticky objasňován až v řízení před soudem, neboť ustanovením § 188 odst. 1, písm. e tr. ř. ve znění návrhu novely se téměř vylučuje možnost vrácení věci do přípravného řízení. veřejné objasňování případu v řízení před soudem je z kriminalistického hlediska podstatně náročnější a méně účinnější než v přípravném řízení odbývajícím se neveřejně v kancelářích policie. Důsledkem mohou být jak průtahy trestního řízení, tak i snížení podílu objasněných trestných činů v celkovém nápadu kriminality.

Přípravné řízení trestní se zefektivní (zrychlí a zlevní) nejen tím, že se omezí jeho rozsah, ale i zásluhou zrušení dělené působnosti k úkonům mezi vyšetřovatele a ostatní policisty, pokud ovšem budou v policii provedeny tomu odpovídající organizační změny. Jejich podstatou musí být spojení operativně pátrací a vyšetřovací činnosti tak, aby útvary svoji působnost v trestním řízení vykonávaly co nejblíže místa trestného činu, tedy především v obcích a městských obvodech (v obvodních odděleních policie), pokud ovšem závažnost, právní a skutková složitost případu nebude vyžadovat působnost okresního či dokonce krajského článku výstavby policie. Zrušení samostatných útvarů vyšetřování a na to navazující spojení operativně pátrací a vyšetřovací činnosti bude ovšem znamenat podstatné zvýšení nároků na výkon dozoru státního zástupce nad přípravným řízením trestním, neboť doposud tuto funkci tím, že přebírají a hodnotí výsledky operativně pátrací činnosti, zčásti plní i rušené útvary vyšetřování, a to ve velmi úzké součinnosti s policejními orgány. Pokud se úzké součinnostní vztahy s policií v činnosti státního zastupitelství neprosadí, hrozí, že policie bude vyhledávat důkazy jednostranně v neprospěch podezřelých a obviněných osob, tedy z hlediska účelu trestního řízení bude pracovat neefektivně.

S ohledem na výše uvedené lze jistě říci, že novela trestního řádu posílí význam soudního stadia trestního řízení na úkor řízení přípravného. Lze ji proto charakterizovat především jako zásadní opatření k rehabilitaci postavení soudů v soustavě orgánů působících v trestním řízení, které v minulosti neodpovídalo a dodnes neodpovídá tomu, jaký význam a postavení má soud ve vyspělých demokraciích. Zda též dojde k zrychlení a zlevnění trestního řízení a naopak nebude ohrožena jeho účinnost, pokud jde o podíl objasněných trestných činů, bude záležet na tom, jak soudy, státní zastupitelství a policie zorganizují svoji činnost v nových podmínkách a jak se jednotlivci přizpůsobí novým požadavkům na výkon své práce. Nejsnáze se novým podmínkám přizpůsobí zřejmě policie. Z jejího hlediska novela trestního řádu totiž představuje omezení pro policii netypické administrativně právní činnosti v procesu vyšetřování, na druhé straně policie ponese případné dopady neúspěšné aplikace změn v systému trestního řízení státními zastupitelstvími a soudy, zejména pokud se projeví ve zvýšení rozdílu mezi počtem obžalovaných a odsouzených osob.

SOUHRN
Novela trestního řádu z hlediska působnosti Policie ČR v přípravném řízení trestním
Jan Kuběnka

Ministerstvo spravedlnosti předložilo v červnu 1999 do připomínkového řízení návrh zákona, kterým se mění trestní zákon, trestní řád a některé další zákony. Navrhovaná novela trestního řádu představuje zásadní změnu systému trestního řízení, která se v gesci Ministerstva spravedlnosti připravuje již několik let. Podstatou změn je výrazné posílení stadia řízení před soudem na úkor přípravného řízení zabezpečovaného orgány policie s cílem dosáhnout zrychlení a zjednodušení trestního řízení. Příspěvek se zabývá příčinami zdlouhavosti a složitosti trestního řízení. Jsou spatřovány především v tom, že policií vyhledané důkazy o trestném činu jsou výslechem pachatele a svědků, rekognicemi a konfrontacemi prováděny v procesně formalizované podobě opakovaně, nejprve vyšetřovatelem policie v přípravném řízení a později v řízení před soudem. To negativně ovlivňuje nejen rychlost trestního řízení, ale současně i neúměrně zatěžuje povinností dostavit se na předvolání a svědčit i občany, kteří jsou ke splnění této povinnosti vyzýváni v průběhu trestního řízení nejméně třikrát až čtyřikrát. Lze předpokládat, že podstatným omezením rozsahu provádění důkazů v přípravném řízení, jak je navrhováno, a s tím souvisejícím zrušením institutu vyšetřovatele policie jako samostatného subjektu trestního řízení dojde k odstranění uvedených příčin zdlouhavosti a složitosti trestního řízení. Pokud však státní zástupci a soudci plně nezvládnou plnit nové úkoly, které je v návaznosti na zrušení institutu vyšetřovatele a samostatných útvarů vyšetřování čekají, hrozí snížení účinnosti trestního řízení, které se může promítnout podstatným zvýšením podílu osvobozujících rozsudků pro nedostatek důkazů, a tím i podílu objasněných trestných činů na celkové kriminalitě.

SUMMARY
Code of Criminal Procedure Amendment from the Point of view of the Czech Police Activities during Preparatory Trial
Jan Kuběnka

In June, Ministry of Justice submitted a bill amending Criminal Law, Code of Criminal Procedure and some more laws. The proposed Code of Criminal Law amendment represents an essential change of the system of criminal proceedings which the Ministry of Justice has been working on for several years. A considerable strengthening of the tribunal trial at the expense of preparatory trial (the letter being done by the police), with the aim of a faster and simpler criminal proceedings, represents the essence of the changes. The article deals with the causes of protraction and complexity of criminal proceedings. The main reason for those are the formal procedural repetitions of crime evidence of the crime found by the police through interrogation of the perpetrator and witnesses, recognitions and confrontations. These are carried out firstly by a police investigator during a preparatory trial, and later during a tribunal trial. This fact effects considerably both dispatching the criminal proceedings and the citizens, who are summoned to appear three, even four, times during the criminal proceedings. Limiting considerably the exercise of evidence during preparatory trial, as proposed, and the connected abolition of police investigators as independent subjects of criminal proceedings, will eliminate the above mentioned causes of protraction a complexity. Nevertheless, in case prosecutors and judges fail to fullfil the requirements coming out from the abolition of investigators and investigation departments, the effectiveness of criminal proceedings may be effected bringing as a result an increased number of non-guilty verdicts based on lack on evidence, and ensuing the crime clear-up rate of all crimes.

ZUSAMMENFASSUNG
Die Novelle der Strafprozeßordnung vom Standpunkt des Wirkungsbereichs der tschechischen Polizei im vorverfahren aus
Jan Kuběnka

Das Justizministerium hat im Juni 1999 in das Erinnerungsverfahren den Gesetzentwurf eingereicht, mit dem sich das Strafgesetz, die Strafprozeßordnung und einige weitere Gesetze ändern. Die eingereichte Novelle der Strafprozeßordnung stellt eine grundsätzliche Änderung des Systems des Strafverfahrens dar, die in der Gestion des Justizministeriums schon seit einigen Jahren vorbereitet wird. Die Änderungen haben zum Grund eine ausgeprägte Stärkung des Stadiums des verfahrens vor dem Gericht zum Nachteil des von den Polizeiorganen gesicherten vorverfahrens mit dem Ziel, die Beschleunigung und vereinfachung beim Strafverfahren zu erreichen. Der Beitrag befaßt sich mit den Ursachen der Langwierigkeit und Kompliziertheit des Strafverfahrens. Diese Ursachen sieht man vor allem darin, daß die von der Polizei ausgesuchten Beweise über die Straftat mit der vernehmung von Täter und Zeugen, Rekognitionen und Konfrontationen in der prozessuell formalisierten Form wiederholt durchgeführt werden, zuerst vor dem polizeilichen Ermittler im Strafverfahren und dann in dem verfahren vor dem Gericht. So wird nicht nur die Schnelle des Strafverfahrens negativ beeinflußt, sondern es werden gleichzeitig auch die Bürger, die zur Erfüllung der Pflicht im verlauf des Strafverfahrens mindestens drei- bis viermal aufgefordert werden, mit dieser Pflicht, bei der vorladung sich einzufinden und zu zeugen, stark belastet. Es ist anzunehmen, daß durch die vorgeschlagene wesentliche Reduzierung im vorverfahren und die damit zusammenhängende Auflösung des Instituts des Polizeiermittlers als selbständiges Subjekt im Strafverfahren die erwähnten Ursachen der Langwierigkeit und Kompliziertheit des Strafverfahrens beseitigt werden. Wenn die Staatsanwälte und Richter die neuen Aufgaben jedoch nicht bewältigen, die auf sie nach der Auflösung des Instituts "Ermittler" und der selbständigen Ermittlerabteilungen warten, droht eine Reduzierung der Wirksamkeit des Strafverfahrens.

Výzva čtenářům

Redakce Kriminalistiky zveřejňuje článek dr. Jana Kuběnky s vědomím toho, že názory vyslovené autorem mohou vyvolat nesouhlas u části naší odborné veřejnosti. Domníváme se, že diskuse a polemika k zamýšlené zásadní novelizaci trestního řádu je nanejvýše potřebná, a proto chápeme příspěvek dr. Kuběnky jako impulz k diskusi, kterou bychom na stránkách našeho časopisu chtěli vyvolat. Přivítali bychom vaše názory zejména k zamýšlené nové koncepci přípravného řízení a k dalším zásadním otázkám trestního procesu. Těšíme se na vaše příspěvky, které rádi zveřejníme.

Upozorňujeme, že s návrhem novelizace trestního řádu, který připravilo Ministerstvo spravedlnosti, se můžete seznámit v dvojčísle časopisu Trestní právo č. 7 - 8/1999. Těšíme se na vaše příspěvky, které rádi zveřejníme.

Redakční rada Kriminalistiky

1) viz pracovní návrh zákona, zpracovaný legislativním odborem Ministerstva spravedlnosti, červen 1999, č. j. 399/99-SNI.

Copyright © 1999 Ministerstvo vnitra České republiky
| úvodní stránka |