## Boj proti korupci

Ministerstvo vnitra
odbor bezpečnostní politiky
obp@mvcr.cz

### Zpráva o korupci v České republice v roce 2001 a o plnění harmonogramu opatření Vládního programu boje proti korupci

#### 6. Závěr

Přestože většina úkolů z protikorupčního programu je průběžně plněna, korupce zůstává pro Českou republiku vážným problémem. Hlavní rizika korupce spočívají v prorůstání do struktur státní správy, jak na centrální, tak regionální úrovni, v působení zločinných zahraničních struktur v hospodářské oblasti. Kriminalita tohoto typu vykazuje i nejvyšší míru latence. Specifikem korupčního jednání je, že působí ve spojitosti s další kriminální činností, nejčastěji se závažnou hospodářskou trestnou činností (podvody, finanční kriminalitou, apod.) a představuje jeden z nejzávažnějších celospolečenských problémů, který ve svých důsledcích naprosto nekontrolovatelně zasahuje všechny oblasti společenské činnosti. Z oficiálních statistik Ministerstva vnitra a Ministerstva spravedlnosti lze vysledovat pouze zadokumentované případy korupce. Jejich počet vychází z intenzity kontrolní činnosti příslušných státních složek. Z kvantitativního hlediska zůstává počet zaevidovaných trestných činů zhruba konstantní, kvalitativně se situace dle poznatků Policie ČR útvaru pro odhalování korupce a závažné hospodářské trestné činnosti spíše zhoršuje.

Česká republika se podílí na přípravě významných mezinárodních dokumentů v oblasti boje proti korupci (Ad-hoc výbor OSN pro přípravu mezinárodního smluvního dokumentu proti korupci), zabezpečuje splnění legislativních závazků vyplývajících z úmluv, ke kterým již přistoupila (Úmluva o boji proti podplácení zahraničních veřejných činitelů v mezinárodních transakcích, Občanskoprávní úmluva o korupci), zapojuje se do činnosti mezinárodních skupin, jejichž cílem je odborná spolupráce členských států na zlepšování vnitrostátních protikorupčních mechanismů (Skupina států proti korupci, GRECO - ČR členem od 8. února 2002). Pokračuje spolupráce v již započatých programech (OCTOPUS II - program Evropské Komise a Rady Evropy boje proti organizovanému zločinu a korupci ve státech v přechodném období, programy PHARE o posilování institucí proti praní špinavých peněz, atd.).

Jedním z hlavních důvodů, proč se protikorupční politika nejeví jako úspěšná, je mimo jiné to, že implementační aktivity státní správy nejsou doprovázeny adekvátní reakcí politického prostředí, jehož určující tvůrci prozatím nevytvořili minimální společný protikorupční program, který by měl integrující charakter. Právě přechod k formulaci takovéhoto minimálního programu by měl být základem protikorupčních aktivit v dalším období, neboť úspěšnost boje proti korupci je bez jasně deklarované silné politické podpory ohrožena. Proto je třeba vytvořit neformální Českou protikorupční koalici, která by byla koncipována jako diskusní platforma politiků, úředníků a expertů na téma "korupce v České republice -- charakter, příčiny, možnosti obrany". Je navrhováno, aby se do přípravy tohoto projektu zapojili všechny parlamentní politické strany, kompetentní úředníci z celé veřejné správy, experti z univerzit.

Kromě silné politické deklarace závažnosti problému korupce je ale potřeba zajistit podporu potírání korupce v celé společnosti. Z výsledků sociologických průzkumů vyplývá vysoká míra korupce ve společnosti a znepokojení veřejnosti problémem korupce, avšak také malá ochota občanů korupci vzdorovat, odmítat ji a aktivně s ní bojovat. Proto je potřeba zejména v oblasti mediálního a vzdělávacího působení klást důraz na projekty motivující občany k aktivnímu zapojení se do celospolečenského úsilí potírání korupce.

Dosavadní zkušenosti ukazují, že boj proti korupci se neobejde bez zásadních investic. Současné kapacity nejsou dostatečné. Je proto nezbytné pokračovat v personálním i materiálně technickém posilování útvarů specializovaných na boj proti korupci. Pokračovat v ještě větším rozsahu se musí také ve vzdělávacích aktivitách zaměřených jednak na složky s korupcí bojující, jednak na státní složky korupcí ohrožené.

U jednotlivých typů korupce se policie neobejde bez spolupráce s odbornými (kontrolními, resortními apod.) složkami. Nezbytné je proto vytvořit společné koordinační skupiny zaměřené na potírání korupce v oblastech, kde je buď nebezpečná (např. justice, státní dozorové a kontrolní složky) nebo vykazuje prvky systémovosti (např. v oblasti veřejných zakázek). Specializované policejní složky pokládají pro úspěšnost své práce v oblasti boje s korupcí za nezbytné navázání hluboké, systémově založené spolupráce se složkami Ministerstva financí. Prvním předpokladem je odstranění legislativní bariéry spočívající v § 24 zákona o správě daní a poplatků. Druhým předpokladem je vytvoření společných týmů z policistů a finančních úředníků, event. i dalších expertů, které by s využitím všech zákonných možností svých členů realizovaly právu odpovídající postupy proti subjektům, u nichž na základě společné analýzy složky policejní a správy daní dojdou k závěru, že je to nutné.

Stále diskutovaným zůstává institut agenta provokatéra jakožto nástroje pro odhalování latentní korupce. S tímto institutem je třeba nakládat nanejvýš opatrně. Dokumentovat s využitím předstíraného převodu trestnou činnost u někoho, kde již existuje důvodné podezření, již platné právo umožňuje, a stanovuje k tomu řadu podmínek, včetně povolovací procedury. Policejní provokace v původním smyslu tohoto pojmu má však jiný smysl - jde o policejní přesvědčování (vybízení, nátlak) náhodně vybraných osob, které nejsou z ničeho podezřelé, aby spáchaly trestný čin. Nutno říct, že stát by zde nejprve jednání popsané jako trestný čin sám spáchal, aby tím inicioval případné spáchání trestného činu provokovanou osobou. Kromě řady zjevných etických, historických, ústavně právních protiargumentů lze u agenta provokatéra uvést také jeden pragmatický. Korupční jednání nemá zpravidla dnes formu obálky předávané neznámým člověkem neznámému člověku. Jde mnohem spíše o aplikaci neformálních vztahů existujících a vyvíjejících se v rámci klientských společenských sítí a realizovaných tak, že navenek působí zcela legálně (fakturace za vhodně zvolené služby, využívání fiktivních podnikatelských aktivit, atd.). Aktéři korupčního vztahu často nejsou jen dva, velmi častý je zprostředkovatel, který dobře zná obě strany, a garantuje absenci rizik. Uvažovaný agent provokatér by tak mohl být účinný jen u určitého typu korupce, kde podle poznatků z praxe opravdu jde o korupční vztahy ad hoc (typicky např. u dopravních policistů). V těchto oblastech ovšem lze zvažovat i jiné efektivní metody potírání korupce (např. bezhotovostní výběr pokut apod.)

De lege ferenda se objevily úvahy, podle kterých by alespoň u některých přesně specifikovaných profesí, měl být umožněn tzv. test integrity. Šlo by vlastně o řízenou provokaci, ovšem bez trestně právních následků. Služební předpisy by stanovily přípustnost takovéhoto testu, jeho pravidla, a pokud by osoba testem neprošla, mohlo by to mít dopady jen do jejího služebního (pracovního) poměru. I tato úvaha má svoje etické a právní konsekvence, pokládáme nicméně za racionální ji podrobit také určité politické diskusi.

obsah